Справа № 456/4259/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1050/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільненоПилипчія ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 8764,42 (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири грн.. 42 коп) матеріальної шкоди, 20000 (двадцять тисяч грн) моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 (п?ять тисяч) грн. 00 коп.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , 12.09.2019 року близько 08 години 30 хвилин, знаходячись поблизу свого городу, який розташований позаду господарства ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту що виник раптово, умисно наніс один удар кулаком руки по правій частині обличчя потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілий не втримався на ногах та впав на землю. Далі, ОСОБА_6 наніс потерпілому декілька ударів ногами по різних частинах тіла, зокрема грудній клітці, руках та ногах.

Внаслідок нанесених ударів потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи завдано тілесних ушкоджень у вигляді синців на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та відмовити у задоволенні цивільного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які не були очевидцями конфлікту, і є близькими родичами та зацікавленими особами потерпілого. Також зазначає, що суд неправильно та неповно виклав його пояснення в тій частині, що ніби то він вирвав кіл з огорожі.

Вважає неналежними доказами протокол огляду місця події від 16.09.2019 і протокол огляду предмету від 14.09.2019, оскільки такі в суді першої інстанції не досліджувалися та висновок експерта №183 від 19.09.2019, оскільки СМЕ проведена без оригіналів медичних документів, а представлена експерту потерпілим ОСОБА_9 довідка №3305 з травмпункту Стрийської ЦРЛ, не є доказом отриманим в порядку встановленому КПК України.

Також обвинувачений зазначає, що суд безпідставно задоволив позовні вимоги потерпілого про стягнення матеріальної шкоди, яку він не завдавав і у завданні якої його не звинувачують ні в обвинувальному акті, ні в оскаржуваному вироку суду (субдуральної гематоми з дислокацією мозкових структур).

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, потерпілий ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_13 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі його захисника ОСОБА_13 .

При апеляційному розгляді справи обвинувачений підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, з огляду на безпідставність такої, просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що в нього з обвинуваченим недоброзичливі відносини. 12.09.2019 він повертався додому по стежці і побачив обвинуваченого, який спитав «Чого ти тут ідеш?» і вдарив його. Після удару потерпілий впав і обвинувачений копав його ногами по голові дуже сильно.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка є донькою потерпілого, яка у судовому засіданні місцевого суду серед іншого зазначила, що 12.09.2019 була вдома та вдягала старшу доньку. Тато був у полі. Вийшовши на вулицю побачила тата, який повернувся, але потім тато знову пішов на поле, але побачила, що тато забув телефон і вона вирішила віднести телефон татові. Тато йшов по стежці і вона бачила як обвинувачений підійшов до тата і вдарив його в лице. Тато впав і обвинувачений почав його копати. Тато мав побиту голову, лице, груди і руки. Справа вся сторона під губою була побита. Тато впав на землю в борозду.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в суді місцевого суду зазначив, що 12.09.2019 біля 8 год. ранку мали копати картоплю і він пішов з тещею на поле. Будучи на полі почули крики і за хвилини 2 прийшов тесть в якого лице було в крові і сказав, щоб дзвонили в поліцію однак, в поліції сказали, що не приїдуть і щоб самі їхали на швидку. Прийшовши до хати подзвонили до дільничного, а потім поїхали в лікарню де і писали заяву. Самої події не бачив бо перед ними було поле з кукурудзою. Відстані не знає, але було чути чоловічий крик але опізнати голос не зміг.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 12.09.2019 хотіли копати картоплю. Чоловік поїхав раніше розорювати картоплю, а вони із зятем пішли пішки. По дорозі на поле зустріла свого чоловіка, який сказав, що йде перевзутися. Обвинувачений збирав картоплю на своєму полі і не мав ніякого інструменту. Вона подумала, що буде біда бо там був обвинувачений. Прийшовши на поле почула крик і прийшов чоловік, який не мав на голові шапки, лице було в крові, інших людей не бачила.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілого і свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:

- даними, які містяться в заяві ОСОБА_9 про нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ;

- даними протоколу огляду місця події від 16.09.2019 з фототаблицями, з якого вбачається, що місцем події вчинення кримінального правопорушення була ділянка території, яка розташована позаду господарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 ;

- даними протоколу огляду предмету від 14.09.2019 початого о 11 год. 00 хв., закінченого о 11 год. 25 хв., згідно якого оглянуто дві розпечатані фотографії на глянцевому фотопапері та під час перегляду встановлено, що на них зафіксовано ОСОБА_9 , зі слідами крові на обличчі, шиї та футболці;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.10.2019, згідно з якого вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 , в приміщенні Стрийської ЦРЛ в палаті №7 травматологічного відділення було відтворено обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення;

- даними висновку експерта №183 від 19.09.2019, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_9 , 1961р.н., виявлені синці: на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, які утворились від дії тупих твердих предметів, не характерні для утворення їх в момент падіння з висоти власного росту по давності причинення можуть відповідати події 12.09.2019 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Показаннями даними в судовому засіданні першої інстанції експерта ОСОБА_15 , який даний висновок підтримав та пояснив, що враховуючи записи лікарів, утворення ушкоджень, повністю можуть відповідати даті вказаній у висновку. Дату отримання ушкоджень, можливо вказати, а годину ні. Отримані ушкодження не є характерними при падінні. Потерпілого оглядав особисто. Пов`язати ЧМП із подіями важко оскільки, ніхто такого питання не ставив. На час проведення експертизи потерпілий ні на що не скаржився. Під час огляду неврологічна симптоматика була в нормі.

Відтак, колегія суддів вважає, що показання потерпілого та зазначених вище свідків, послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне, оскільки останній в апеляційній скарзі зазначає, що між ним та потерпілим мав місце конфлікт, під час якого він обороняючись відштовхнув його і можливо в процесі оборони наніс останньому якісь тілесні ушкодження.

Водночас, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_6 діяв в умовах самозахисту від неправомірних дій потерпілого, зокрема і в умовах спричинення потерпілим йому тілесних ушкоджень, за обставин, на які покликається обвинувачений у своїх показаннях.

Те, що у вироку суду викладено пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 з певними неточностями, зокрема, в тій частині, що нібито саме обвинувачений вирвав кіл з огорожі, то дана обставина жодним чином не спростовує висновків суду про доведеність вини останнього та не може слугувати підставою для скасування вироку.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта №183 від 19.09.2019 є неналежним доказом, оскільки на досудовому розслідуванні експертом, всупереч закону, досліджено медичну довідку, надану потерпілим, а не медичні документи надані органом досудового розслідування ( на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів), є безпідставними, оскільки наведене не суперечить Інструкції про проведення судово-медичної експертизи і належить до компетенції експерта та така проведена з дотриманням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05.08.99 р. № 197.

Згадана експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2019р. (а.с. 134), про що зазначено у висновку експерта № 183 від 19.09.2019.

Висновки проведеної експертизи узгоджуються з іншими наявними доказами, зокрема показаннями потерпілого та свідків про обставини отримання 12.09.2019р. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого, які наведено у поданій апеляційній скарзі, про недопустимість доказів протоколу огляду місця події від 16.09.2019 та протоколу огляду предмету від 14.09.2019 з тих підстав, що судом такі належним чином не досліджувалися, а тільки оглядалися, то такі не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дані докази дослідив з належною повнотою.

Окрім того, колегія суддів вважає, що у ході проведення даних слідчих дій не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на результати, отримані при проведенні огляду місця події від 16.09.2019 та огляду предмету від 14.09.2019. В апеляційній скарзі обвинуваченим не наведено, з урахуванням положень ст.ст. 86, 87 КПК України, обставин, які б свідчили про недопустимість таких доказів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_16 заявлено цивільний позов, відповідно до якого просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 8 764,42 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Оскаржуваним вироком цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 8 764,42 грн. матеріальної шкоди, 20 000 моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Доводи апелянта про неправильність вирішення судом цивільного позову про стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 8 764,42 грн. колегія вважає необґрунтованими, оскільки така сума витрат підтверджена наданими суду доказами, зокрема, виписками з амбулаторної карти хворого, випискою епікризом №7781 та чеками на ліки, які він купляв по рецептах лікаря і які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, взявши до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер та обсяг фізичних душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, також матеріальний стан відповідача, який немає постійного джерела доходів, дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., яка відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеним чи надмірним.

Викладені у вироку суду висновки відповідають фактичним обставинам. Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду, які б тягли за собою скасування вироку та закриття кримінального провадження, про що порушується питання в апеляційній скарзі, допущено не було.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки вони були предметом судового розгляду, та відповіді на них знайшли своє відображення у вироку.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, то з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді