ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/142/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/348/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженню № 0000715 від 26.04.2019 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, в тому числі, продовжено строк запобіжного заходустосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16.04.2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт за місцем постійного мешкання: АДРЕСА_1 , із носінням засобів електронного контролю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилався на те, що в підготовчому судовому засіданні було заявлено відвід прокурора, який був підтриманий усіма обвинуваченими. Вказує, що була не повна явка в судове засідання всіх учасників провадження, а саме обвинувачених, потерпілих та було визначено, що підготовче судове засідання не може відбутись без всіх учасників, але не дивлячись на це суд розглянув клопотання прокурора та продовжив строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України є недоведеними. Вказує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має бабусю похилого віку, яка потребує догляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 п.п. 3,4,6,9,12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 28 п.п.4,6,9,12,13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 146, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146 КК України.

22.04.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Дія обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувалася, останній раз ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.12.2022 року строком на 60 діб до 17.02.2023 року.

До початку підготовчого судового засідання, прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 посилаючись на те, що 17.02.2023 року закінчується строк тримання обвинувачених під вартою, ризики визначені раніше судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених не зникли. Зокрема існують ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: останні можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі проти життя особи, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, під час досудового розслідування встановити місцезнаходження предметів та документів, що мають доказове значення не представилось можливим, що свідчить про схильність до вчинення протиправних дій, крім того, обвинуваченим відомі контакти свідків та потерпілих по справі, які судом не допитані, у зв`язку з чим останні матимуть змогу впливати на них з метою спонукання давати неправдиві показання, чим перешкоджатимуть встановленню істини по справі. Крім того, незаконна діяльність носила систематичний характер та тривала більше 2 років і могла тривати і надалі, якби не була припинена правоохоронними органами.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував це тим, що з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчинених діянь, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість покарання, в тому числі, за особливо тяжкі злочини, у вчиненні яких обвинувачується останній, колегія суддів суду першої інстанції дійшла висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, сховати, знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; також ОСОБА_8 може сховати, знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння цих злочинів, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел отримання заробітку, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, впливати на потерпілого чи свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 28 п.п. 3,4,6,9,12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 28 п.п.4,6,9,12,13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146 КК України, більшість з яких є особливо тяжкими злочинами, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно не працевлаштована, одружений, має двох дітей.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел отримання заробітку, а наявність міцних соціальних зв`язків не зупинило його під час скоєння злочинних дій, які йому інкримінують, згідно обвинувального акту.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не зменшилися та не перестали існувати на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується обвинуваченому, а саме вчинення особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, мешкає разом з дружиною та дітьми, а отже має стійкі соціальні зв`язки, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_8 від таких противоправних дій.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Крім того, з матеріалів судового провадження об`єктивно вбачається, що клопотання про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор подав до суду першої інстанції ще до початку підготовчого судового засідання, а саме 07.02.2023 року. Отже суд першої інстанції, враховуючи те, що строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 спливав, постановив це рішення не дивлячись на те, що в судовому засіданні не були присутні деякі обвинувачені та потерпілі. Також заявлений відвід прокурору не є процесуальною умовою для не розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, а тому такі твердження апелянта є необгрунтованимита не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді