ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/168/23 Справа № 699/1098/20 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси Черкаської обл. апеляцій-ну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 29.12.2022 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.м.т. Лисянка Черка-

ської обл., громадянина України, який

має загальну повну середню освіту, не

працює, не одружений, раніше не су-

димий, проживає

АДРЕСА_1 , зареєстрований

АДРЕСА_2 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 26.02.2023 р. без можливості внесення застави,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Городищенського райсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне про-вадження № 0000271 від 1.07.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кри-мінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії забіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 26.02.2023 р. вклю-чно без можливості внесення застави, відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

При прийняті такого рішення суд першої інстанції врахував, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Також, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованого обвинуваченому, а саме, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів; неодноразово був засуджений за корисливі злочини, що дає підс-тави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну дія-льність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, а тому суд прийшов до висновку про відсутність на даний час підстав для скасування обраного та обрання обвину-ваченому інших більш м`яких запобіжних заходів. Судовий розгляд триває, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1 та 5 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, суд першої інстанції враховав, що в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запро-ваджено воєнний стан, який на думку суду може посприяти обвинуваченому в переховуванні від суду в разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, завадить або зробить неможливим виконання ним процесуальних обов`язків, які будуть покладені на нього.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, прокурор не довів, що обвинуваченому не може бути обраний більш м`який запобіжний захід. З посиланням на практику ЄСПЛ, зазначає, що судом прийняте не-законне рішення, тому що прокурор посилається на одні й ті ж самі ризики, які на думку за-хисника, не підтверджені матеріалами провадження. Обвинувачений має міцні соціальні зв`яз-ки, його батьки - люди похилого віку, які мають важкі та хронічні захворювання та потребу-ють його догляду. Просить обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контроля.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, прокурора, який заперечу-вав проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, які виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провад-ження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спли- ву двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про за-стосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляці-йного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, пе-редбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимо-гам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які пе-редбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продо-вження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків перехо-вування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги су-дом першої інстанції виконані в повному обсязі та правильно застосовані судові рішення ЄСПЛ в тій частині, які стосуються обставин даного кримінального провадження.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до двох місяців, суд першої інстан -ції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передба-чених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів та за які, згідно санкції ч. 1 ст. 115 КК України, пе-редбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, а тому суд правильно встано-вив, що наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду та/або вчи-нити інші кримінальні правопорушення.

Ризики, які були наявні при обранні даного запобіжного заходу обвинуваченому не відпали, враховуючи, що ОСОБА_9 не має стійких соціальних зв`язків, а саме не працював, не навчається, утриманців не має, а тому наведене об`єктивно вказує, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, продовжують іс-нувати, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку про доцільність збереження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продов-жують існувати ризики, передбачені п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може пе-реховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків, визначених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд першої інс-танції обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у виг-ляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню визначених судом ризиків.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можли-вість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуаль-них обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвину-ваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду криміналь-ного провадження, яке не завершене та триває.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інс-танції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сторона-ми кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мо-тивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинува-ченого до двох місяців, тобто до 26.02.2023 р.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки були перевірені судом першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони не спростовують інші обставини, які стали підставою для визнання існування ризиків, визначених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Наявність даних про те, що його батьки - люди похилого віку, які мають важкі та хро-нічні захворювання, потребують його догляду - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд не вважає обґрунтованими доводи апеляції про те, що стан здоров`я обвинуваченого за час перебування в умовах СІ істотно погіршився та він не може отримати належного лікування, тому що з наданої захисником світлокопії виписки із медич-ної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ( а. пр. 29-30) про стаціонарне лікування ОСОБА_9 з 20.12.2021 р. по 23.12.2021 р. неможливо зробити висновок про дійсний стан здо-ров`я обвинуваченого на час розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що під час судового розгляду допитані всі свідки та майже всі потерпілі, які не повідомили про тиск на них з боку ОСОБА_9 , що письмо- ві документи та речові докази перебувають у прокурора та не надані суду, а тому ОСОБА_9 ні-яким чином не може їх спотворити апеляційний суд вважає не доречними, тому що ризик вста-новлений п. 2) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, судом першої інстанції не встановлений.

З огляду на викладене доводи апеляції захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам криміналь-ного провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питан-ня щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар- га захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження стро-ку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відпові-дає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 29.12.2022 р., якою відносно ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді триман-ня під вартою до 60 днів, строк дії ухвали до 26.02.2023 р. без можливості внесення застави - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді