Провадження № 11-сс/4808/52/23
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції Домбровська
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду від 13 жовтня 2022 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄДРСР за № 0000293 від 31.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 362 ч.3 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано - Франківського міського суду від 13 жовтня 2022 року клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно - приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 40 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власником якого являється ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та відчуження.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 немає жод-ного статусу по даній справі.

Окрім цього, в постанові про визнання речовими доказами від 05 жовтня 2020 року старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_8 не міститься обґрунтування, якому чи яким з критеріїв речових доказів ст. 98 ч.1 КПК України відповідає нерухоме майно на яке накладено арешт, тобто чи це є знаряддя злочину, чи було об`єктом криміна-льно протиправних дій.

На даний час правочини на підставі яких ОСОБА_7 є власником житлової нерухомості апартаменти за адресою: АДРЕСА_1 , площею 25.1 кв.м. є дійсними. Реєстрація права власності на житлову нерухо-мість ніким не скасовано. Таким чином, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем даної житлової нерухомості.

Вказує, що слідчий суддя Івано Франківського міського суду в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст. 173 ч.2 КПК України, не встановила належну правову підставу, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, не оцінила розумність і співрозмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для його власників.

Також звертає увагу суду на те, що строк на апеляційне оскарження пропущений ними з поважних причин, оскільки розгляд справи здійснювався без їх участі, копію ухвали слідчого судді Івано Франківського міського суду від 13.10.2022 року отри-мали за заявою адвоката ОСОБА_6 30.01.2023 року.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано Франківського міського суду від 13.10.2022 року. Дану ухвалу скасувати та постано-вити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслі-дування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_8 про арешт нерухомого майна приміщення (Апартаментів) за адресою: АДРЕСА_1 , прощею 40,0 кв.м, реєстраційний об`єкт нерухомого майна 110, власником якого являється ОСОБА_7 від-мовити.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просив за-довольнити вимоги поданої апеляційної скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розг-ляд даної апеляційної скарги без його участі, просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 13.10.2022 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 13.10.2022 року, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку слід задовольнити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 395 ч.2 п. 3 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000293 від 31.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 362 ч.3 КК України, ухвала слідчого судді Івано Франківського міського суду винесена 13 жовтня 2022 року, а апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав в Івано Франківський апеляційний суд, згідно реєстраційного штампу 03.02.2023 року, тобто з пропуском встановленого строку подачі апеляційної скарги.

Однак, на думку колегії суддів захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 в поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження навів поважні причини його пропуску, тому в силу ст. ст.117, 399 ч.3 п.4 КПК України пропущений строк, слід поновити.

Щодо інших доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, старшим слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано Франківській області, ОСОБА_8 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000293, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 362 ч.3 КК України.

В клопотанні стверджується, що під час досудового розслідування було встановлено 35 фактів несанкціонованих дій з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах, у якій обробляються Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинені повторно.

Зокрема встановлено, що реєстрація об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 проведена безпідставно всупереч вимогам статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а також в порушення вимог п.41 Постанови КМУ від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Міністерством юстиції України проведено камеральну перевірку, якою установлено протиправність дій державного реєстратора у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , щодо реєстрації 35-х окремих об`єктів нерухомого майна.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_8 від 05 жовтня 2022 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000293 від 31.08.2022 року 33 об`єкти нерухомості, в яких входить і приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 40 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на нерухоме майно - приміщення (Апартаменти) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 40 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власником якого являється ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою за-безпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 час-тини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно до абз.2 ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки незастосування накладення арешту на дане приміщення, може призвести до наслідків, визначених ч.11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем даного нерухомого майна та не є фігурантом по даній справі, є безпідставними та такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна,стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано Франківського міського суду від 13 жовтня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 за-лишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 року про арешт майна - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4