ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

суді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань № 0000595 від 20.06.2020 року за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 червня 2022 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого, неодруженого, на утриманні якого перебувають двоє малолітніх дітей, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 червня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у вигляді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 08 червня 2020 року приблизно о 18:30 год перебуваючи біля «Аптеки-музей № 2» на вул. Ольги Кобилянської 43, що у м. Чернівцях, під час конфлікту з його колишньою дружиною ОСОБА_9 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній один удар кулаком лівої руки у праву частину голови та один удар в область лівого плеча потерпілої, в результаті яких ОСОБА_9 було завдано фізичного болю.

ЄУНСС: 725/3827/20 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/147/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч. 1 ст. 126 КК України

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисники обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 вбачається, що він просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження щодо його довірителя - ОСОБА_6 з підстав, передбачених ст. 284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку закінчилися строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності і суд повинен був роз`яснити обвинуваченому право на звільнення від кримінальної відповідальності на цій підставі. Той факт, що обвинувачений заперечував свою вину, ніяким чином не свідчить про те, що останній заперечував від звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Згоди останнього на це ніхто не запитував.

Стверджував, що сторона захисту під час судового розгляду заявляла клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, оскільки інкриміноване ОСОБА_6 діяння, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, є кримінальним правопорушенням у формі приватного обвинувачення, а потерпіла ОСОБА_9 ще на досудовому слідстві подала заяву про те, що вона примирилася з обвинуваченим і претензій до нього немає. Заявлене стороною захисту клопотання судом не було вирішено і лише у вироку суд мотивував чому, на його думку, кримінальне провадження не підлягало закриттю.

Вважає, що суд безпідставно не закрив кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в пред`явленій обвинуваченому ОСОБА_6 підозрі про вчинення кримінального правопорушення не вказано, що вчинене ним кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Той лише факт, що обвинувачений та потерпіла є колишнім подружжям, не дає підстав стверджувати, що інкриміноване його довірителю кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Посилання суду на те, що інкриміноване обвинуваченому діяння, пов`язане з домашнім насильством, є порушенням права на захист останнього, оскільки тому не ставилось це в вину і він позбавлений був можливості захищатись від такого обвинувачення.

Зазначав, що суд допустив грубі порушення норм КПК України, не роз`яснивши обвинуваченому право на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а також неправильно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, не застосувавши закон, який підлягав застосуванню.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 вбачається, що він також просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження щодо його довірителя - ОСОБА_6 з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги аналогічними доводами, які викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

При цьому стверджував, що саме лише посилання суду у вироку на те, що інкриміновані його підзахисному події відбувались між колишнім подружжям, не є підставою стверджувати, що було вчинено кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, про зміст якого йдеться в Стамбульській Конвенції та законі України, який ухвалено з метою її імплементації. Сторона обвинувачення мала довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Потерпіла ОСОБА_9 її представник ОСОБА_11 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися, однак направили на адресу апеляційного суду заву про проведення судового засідання без їхньої участі, просили прийняти судове рішення на розсуд суду. При цьому, захисник ОСОБА_8 , який також був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився, та не повідомив суд про поважність причин своєї неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку, вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили подані апеляційні скарги задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у них, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення поданих апеляційних скарг, оскільки вважає вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в певній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК може звільнити від нього засудженого.

Як вбачається з резолютивної частини вироку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ: оптичний носій CD-R, 700 Mb, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження - залишено в матеріалах справи.

При цьому, з матеріалів провадження судовою колегією було встановлено, що звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, районним судом було порушено вимоги ст. 285 КПК України.

Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України. Зокрема, ч. 2 ст. 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

Однак, як вірно зазначено стороною захисту у апеляційних скаргах, суд першої інстанції, встановивши матеріально-правові підстави і умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження у цій частині, не дотримався вимог законодавства щодо роз`яснення обвинуваченому порядку та наслідків такого звільнення і щодо форми викладення судового рішення, постановивши при цьому не ухвалу, а вирок, згідно якого ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 126 КК України і звільнено його від цього покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Наведеному місцевий суд не дав належної правової оцінки та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

А відтак, колегія суддів вважає в цій частині слушними доводи апеляційних скарг сторони захисту.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах сторони захисту про те, що вирок суду є необґрунтований, оскільки відсутні докази, які б підтверджували в діянні останнього складу інкримінованого кримінального правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, враховуючи те, що прийняття рішення щодо скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що необхідності в наданні правової оцінки доводам сторони захисту з приводу невизнання провини обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України немає, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження та висловлення обвинуваченим ОСОБА_6 згоди на таке звільнення фактично свідчить про визнання ним обставин, що останній вчинив умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень потерпілій.

Разом з цим, бере до уваги судова колегія і ту обставину, що якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання, суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від призначеного покарання, керуючись ч. 5 ст. 74 КК України, що також узгоджується із позицією Верховного суду, яка висвітлена у поставі від 09.04.2019 р. справа № 760/18016/15-к.

Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно не закрив кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в пред`явленій обвинуваченому ОСОБА_6 підозрі про вчинення кримінального правопорушення не вказано, що вчинене ним кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Той лише факт, що обвинувачений та потерпіла є колишнім подружжям, не дає підстав стверджувати, що інкриміноване його довірителю кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Посилання суду на те, що інкриміноване обвинуваченому діяння, пов`язане з домашнім насильством, є порушенням права на захист останнього, оскільки йому не ставилось це в вину і він позбавлений був можливості захищатись від такого обвинувачення, на переконання колегії суддів є надуманими, оскільки, як було встановлено судом, стороною обвинувачення 13.12.2021 р. було подано до суду обвинувальний акт про зміну обвинувачення з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України із зазначенням обтяжуючої обставини - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, у зв`язку із зазначеним судом першої інстанції обвинуваченому роз`яснено, що він буде захищатися від нового обвинувачення, після чого оголошено перерву для надання можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, тобто ОСОБА_6 мав можливість захищатися від зміненого обвинувачення.

При цьому, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються, зокрема, між колишнім чи теперішнім подружжям.

Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року № 2227-VІІІ доповнено ч. 1 ст. 67 КК п. 61 відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Таким чином, районний суд правомірно не закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, оскільки суд не мав правових підстав для застосування положень п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, про що апелює сторона захисту.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_12 повідомив, що зміст ст. 49 КК України, ст. 285 КПК України йому відомий та додаткових роз`яснень з цього приводу не потребує.

Отже, з урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - скасувати.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого, неодруженого, на утриманні якого перебувають двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000579 від 28 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК України, - закрити.

Речовий доказ: оптичний носій CD-R, 700 Mb - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3