Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3268/22
Провадження № 1-в/490/110/2022
У Х В А Л А

17 жовтня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі: прокурора - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Миколаєві клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, є пенсіонером та виконує роботу охоронця, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 289; частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців - у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. 19 серпня 2022 року захисник - адвокат ОСОБА_8 - звернувся до суду в інтересах засудженого ОСОБА_7 із заявою, у якій просив про звільнення того від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 289; частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України та засуджений остаточно за сукупністю злочинів до позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців - у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування послався про те, що згаданий вирок був звернений до виконання лише у серпні 2022 року, тобто - поза межами встановленого законом строку його виконання.

2. Під час судового розгляду захисник подану ним заяву під тримав.

При цьому доповнив викладені у ній аргументи, вказавши, що з моменту винесення вказаного вироку й до моменту затримання ОСОБА_4 - до 12 серпня 2022 року - засуджений постійно проживав у будинку АДРЕСА_1 , можливо, відлучався з цього будинку для пошуку роботи, але - не більш, ніж на 2 місяці; за цей період жодних дій щодо переховування від виконання вироку не вживав.

Обвинувачений під час судового розгляду заяву захисника підтримав, так само, як й наведені захисником доводи.

Додатково пояснив, що дійсно був засуджений вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 289; частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців.

Цей вирок був оскарженим його захисником, та апеляційний суд вирок відносно нього змінив; зменшив строк призначеного йому покарання до 05 років позбавлення волі та звільнив його від відбуття покарання. Після цього його було поставлено на облік до кримінально-виконавчої інспекції, та він протягом нетривалого періоду ходив для цього органу на реєстрацію.

Далі, йому повідомили про те, що Верховний Суд ухвалу апеляційного суду скасував та він має відбувати призначене йому покарання реально, тобто - перебувати у місцях позбавлення волі.

Тоді він зателефонував до суду та спитав, що він має робити. Йому роз`яснили, що він має чекати, доки "за ним прийдуть" та доправлять його до місць позбавлення волі.

Після цього він постійно мешкав у будинку АДРЕСА_1 та жодних дій щодо переховування від виконання вироку не вживав. Спочатку він чекав, поки "за ним прийдуть", потім - перестав чекати. При цьому протягом усього періоду з моменту скасування випробування й до моменту його затримання жодних повідомлень, повісток тощо він не отримував, так само, як й телефонних дзвінків; про те, що він ніби перебуває у розшуку, освічений не був.

На запитання суду додатково пояснив, що дійсно влітку 2013 року виїжджав на роботу до міста Києва, але був там лише 2 місяці, після чого повернувся додому. Окрім цього, відлучався з дому "на рибалку на декілька днів".

Але 12 серпня 2022 року під час перевірки документів він несподівано був затриманий.

Спираючись про таке, засуджений просив про його звільнення від відбуття покарання в зв`язку зі спливом строків давності виконання обвинувального вироку та його звільнення з-під варти.

Прокурор вважав подану заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Він звернув увагу суду, перш за все, на ту обставину, що вирок суду підлягає обов`язковому виконанню, а засуджені - обов`язковому відбуттю призначеного судом покарання.

Далі зазначив, що матеріали справи доводять, що ОСОБА_4 під час звернення вироку відносно нього до виконання оголошувався у розшук в зв`язку з тим, що від відбуття покарання ухилявся. З огляду на таке, строк давності виконання обвинувального вироку перервався та починає рахуватись з моменту затримання засудженого, до того ж - подвоївся. Отже, на думку прокурора, фактичні підстави для задоволення цього клопотання є відсутніми.

Прокурор також вказував, що ОСОБА_4 був освічений про наявність відносно нього обвинувального вироку, отже - мав завбачати, що вирок буде звернутим до виконання та мав вживати дії для можливості такого.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Про обставини засудження ОСОБА_4 свідчить таке.

1.1. Вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року яким ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 289; частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України.

Цим вироком йому було призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців.

1.2. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2009 року вирок відносно ОСОБА_4 був змінений.

Зокрема, призначене йому покарання було знижено, він був засуджений із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України до позбавлення волі строком на 05 років.

Цією ж ухвалою ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в три роки та покладенням обов`язку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу цих органів.

1.3. Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2010 року ухвала апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2009 року відносно ОСОБА_4 була скасованою та справа відносно нього була направлена на новий апеляційний розгляд.

1.4. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2010 року вирок Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року в частині засудження ОСОБА_4 був залишений без змін, а апеляційна скарга на нього в цій частині - без задоволення.

2. Як під час ухвалення вироку Ленінським районним судом міста Запоріжжя, так й протягом усього періоду його перегляду судами апеляційної та касаційної інстанції ОСОБА_4 перебував на волі та взятим під вартою не був.

3. 24 вересня 2009 року вирок Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року /в редакції ухвали апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2009 року, яка на той час була чинною та підлягала виконанню/ був звернутий до виконання.

02 листопада 2009 року цей вирок був прийнятий до виконання КВІ у Миколаївській області.

4. 28 грудня 2010 року до КВІ у Миколаївській області було направлене розпорядження про виконання вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року /в редакції ухвали апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2009 року/ (відповідно до якої ОСОБА_4 підлягав взяттю під вартою).

24 квітня 2013 року усі матеріали по виконанню вироку відносно ОСОБА_4 . КВІ були повернуті до суду в зв`язку з помилковістю їх направлення.

5. 24 квітня 2013 року вирок відносно ОСОБА_4 був направлений до виконання до ГУ МВС України в Миколаївській області.

6. 02 липня 2013 року до суду надійшли матеріали про неможливість виконання вказаного розпорядження.

7. 05 липня 2013 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 одноособово, без проведення судового засідання, було винесено постанову про розшук ОСОБА_4 та проведення його затримання для направлення в місця позбавлення волі згідно вироку.

7.1. В обґрунтування прийнятого рішення у постанові зазначалось:

"Згідно рапорту дільничного інспектора, ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає, а переїхав у буд. АДРЕСА_1 , де мешкає його колишня дружина. З її слів він періодично приїздить до неї, а працює у м. Києві.
Вказане вище свідчить про те, що ОСОБА_10 ухиляється від виконання вироку"

7.2. У постанові також зазначається, що під час її винесення суддя керувався статтями 403, 404 Кримінального Процесуального Кодексу України 1960 року.

8. 15 липня 2013 року вказана постанова була надіслана на виконання.

9. 06 листопада 2013 року Ленінський районний суд міста Миколаєва був повідомлений про те, що вказана постанова є прийнятою до виконання, на її виконання була заведена оперативно-розшукова справа категорії "Розшук", в межах якої вчинялись оперативно-розшукові дії, але вжитими заходами встановити місце знаходження засудженого не видалось за можливе.

10. В подальшому на запит органів національної поліції 09 серпня 2022 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя було видане чергове розпорядження про виконання вироку відносно ОСОБА_4 .

11. На виконання цього вироку 12 серпня 2022 року ОСОБА_4 був затриманий.

12. ОСОБА_4 стверджує, що протягом періоду з 24 квітня 2013 року до моменту його затримання постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; відлучався з цієї адреси лише іноді, до того ж - на короткий строк; жодних заходів щодо переховування від виконання вироку не вживав.

Положення закону, яким керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до статті 80 Кримінального Кодексу України

"Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:
4) десять років - … при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; " /частина 1/.

…

"Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються" /частина 3/.

2. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2.1. Верховний Суд колегією суддів Першої Судової Палати Касаційного Кримінального Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к зробив такі висновки про застосування норм права

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. При цьому такою особою визнається підозрюваний або обвинувачений, який, вчинивши кримінальне правопорушення, здійснив усі необхідні дії, спрямовані на приховування місця свого перебування від слідства чи суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо наявності факту ухилення обвинуваченими від слідства або суду, встановив, що [обвинувачені] дійсно 17 листопада 2015 року були оголошені в розшук. Водночас суд наголосив, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченими будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства.
Крім того, судом було також досліджено постанови слідчого про оголошення вказаних осіб у розшук, відповідно до яких обвинувачені за викликом для проведення слідчих дій не з`являються та встановити місце їх знаходження неможливо. При цьому жодних відомостей про те, що вказані особи належним чином сповіщені про необхідність явки до слідчого, з боку сторони обвинувачення суду не надано.
Урахувавши вищенаведене, апеляційний суд зазначив, що оголошення осіб у розшук саме собою не свідчить про те, що вони ухилялись від досудового розслідування або суду, а будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували факт переховування обвинувачених, апеляційному суду надано не було, тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у даному конкретному випадку апеляційний суд не вбачає. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

2.2. Відповідно до статті 49 Кримінального Процесуального Кодексу України

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули [визначені законом] строки
/частина 1/

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
/частина 2/

3. Відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 539 Кримінального Кодексу України питання про застосування давності виконання обвинувального вироку може бути вирішеним або - судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, або - судом, який ухвалив вирок.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

І……Наразі ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Центрального районного суду міста Миколаєва.
За такого підстави для повернення цієї зави заявникові з огляду на порушення підсудності є відсутніми.

ІІ……Процитовані вище норми діючого законодавства доводять таке.

1. Звільнення від відбування покарання на підставі статті 80 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від відбуття покарання

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину

2. Відносини, що врегульовані у статті 49 Кримінального Кодексу України та ті, що врегульовані у статті 80 цього Кодексу:
-мають аналогічний предмет регулювання - порядок перебігу матеріальних строків;
-ідентичні підстави виникнення обставин, що тягнуть ускладнення такого порядку, а саме:
-ухилення особи від кримінальної відповідальності;
-вчинення особою нового злочину
-аналогічні наслідки настання таких обставин (у вигляді переривання або зупинення перебігу відповідних строків)
Більше того, підстави виникнення обставин, що тягнуть ускладнення порядку обрахування відповідних строків, позначені із використанням тих самих термінів, зокрема - терміну "ухилення" від кримінальної відповідальності.
Різниця між цими нормами ж зумовлена не значенням вжитих у них термінів, але - стадією кримінального провадження, на яких вони застосовуються.
Визначенню ж під час розгляду цієї заяви підлягає саме значення та порядок застосування терміну "ухилення", але не - особливості дій суду на тій чи іншій стадії кримінального провадження.
Отже, для мети розгляду цього кримінального провадження вказані норми можна вважати подібними.
За такого при вирішенні питання про те, чи допустив ОСОБА_4 ухилення від виконання вироку суд вважає за можливе застосувати процитовані вище дороговкази, що містяться у Постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к

ІІІ……Застосування цих приписів до обставин цього кримінального провадження призводить до такого.

1. Вироку відносно ОСОБА_4 набув чинності 22 листопада 2010 року; законом встановлений 10 річний, після сплинення якого цей вирок не підлягає виконанню.
Отже, строк виконання цього вироку сплинув 22 листопада 2020 року.

2. Вирішуючи питання про те, чи вдався ОСОБА_4 до ухилення від виконання цього вироку, суд враховує наступне.

2.1. Системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

2.2. Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження , дійсно 05 липня 2013 року суддею ОСОБА_4 був оголошений в розшук.

Водночас, само по собі оголошення в розшук не свідчить про те, що він ухилився від виконання вироку.

2.3. При цьому будь-яких об`єктивних доказів того, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання вироку, зокрема - того, що він не з`являвся без поважних причин за викликом до органу виконання покарань або суду, не дотримався умов запобіжного заходу, змінював документи, які посвідчують особу, зовнішності, переходив на нелегальне становище, тощо матеріали кримінального провадження не містять.

2.4. Суд також відзначає, що сама постанова про оголошення у розшук засудженого не містить посилань про вчинення ним подібних дій, навпаки - містить посилання про те, що він мешкає у відомому правоохоронцям місці та працює також у відомому їм місті.

2.5. Відзначає суд й те, що сам ОСОБА_4 вчинення ним будь-яких дій з метою ухилення від виконання вироку заперечує, доказів на спростування його тверджень матеріали справи не містять.

В той же час, його твердження узгоджуються як із текстом постанови про його розшук, так й - з обставинами його затримання.

2.6. Самого по собі посилання у постанові судді про ухилення ОСОБА_4 від виконання вироку для встановлення такого факту недостатньо, адже надання цій постанові значення преюдиції діючим законодавством не передбачене.

Наведене у сукупності доводить, що підстави стверджувати про те, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання вироку, попри наявність постанови про його розшук, є відсутніми.

3. Матеріали справи також доводять, що нових злочинів ОСОБА_4 не вчиняв.

4. Посилання прокурора не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже наведених вище обставин вони не спростовують.

Отже, ОСОБА_11 підлягає звільненню від відбування покарання, а заява його захисника про таке - задоволенню.

При цьому відповідно до статті 377 Кримінального Процесуального Кодексу України в зв`язку із звільненням засудженого від відбуття покарання він підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Клопотання захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

2. ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2009 року яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 289; частиною 3 статті 289 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців - у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

3.Звільнити ОСОБА_7 з-під варти з зали суду.

Зобов`язати начальника державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =