Справа № 354/448/23
Провадження № 1-кп/354/79/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 о

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 27 березня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 06 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України.

Ухвалою суду від 31 березня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання на 20 квітня 2023 року об 11 год. 00 хв.

12 квітня 2023 року захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 подано до суду угоду про примирення, укладену 31 березня 2023 року між потерпілим ОСОБА_4 , його законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 о

Згідно умов даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.124 КК України за встановлених в обвинувальному акті обставин, істотних для даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення під час досудового розслідування та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі сформульованої підозри у судовому провадженні, повністю відшкодувати потерпілому спричинену ушкодженням здоров`я матеріальну та моральну шкоду у визначеній між сторонами сумі.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 КК України, а саме: у виді громадських робіт на строк 200 годин.

В угоді також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання передбачені ст.476 КПК України та отримана згода обвинуваченого ОСОБА_6 на призначення узгодженого сторонами угоди про примирення покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 о визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та просить затвердити вказану угоду про примирення і призначити йому узгоджену міру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до укладеної угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого та просив затвердити угоду про примирення, зазначив, що обвинуваченим у повному обсязі відшкодовано завдану матеріальну шкоду.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили, що їм зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просили затвердити зазначену угоду.

Прокурор не заперечив щодо затвердження угоди про примирення укладеної між потерпілим та його законним представником та обвинуваченим.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши зміст угоди про примирення на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про необхідність відмови у затвердженні угоди про примирення з наступних підстав.

Так відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 471 КПК України передбачено, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно з вимогами ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1-2 ч.1 ст.65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст.69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Судом встановлено, що в угоді про примирення передбачено обов`язок обвинуваченого повністю відшкодувати потерпілому спричинену ушкодженням здоров`я матеріальну та моральну шкоду, у визначеній між сторонами сумі, разом з тим в угоді не зазначено загального розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та строку її відшкодування обвинуваченим, що суперечить вимогам ст.471 та п.3 ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки за таких обставин умови угоди порушують права, свободи та інтереси потерпілої сторони та ставлять під сумнів можливість її реального виконання в майбутньому.

Жодних доказів того, що завдана потерпілому кримінальним правопорушенням шкода відшкодована обвинуваченим до укладення угоди про примирення як і доказів щодо відсутності у потерпілого та його законного представника будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого суду не надано.

Окрім цього, в угоді про примирення відсутнє посилання на мотиви та обставини, враховані сторонами при узгодженні міри покарання обвинуваченому, відповідні дані, що характеризують особу обвинуваченого, відомості про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вищенаведене на переконання суду свідчить про те, що при визначенні виду та розміру покарання сторонами угоди не в повній мірі враховано вимоги КПК України, зважаючи на конкретні обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та потерпілого, який на момент вчинення відносно нього кримінального правопорушення не досяг повноліття та важкість спричинених йому тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, відсутність належних доказів щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди та невизначеність її розміру та строку відшкодування за умовами укладеної угоди про примирення, а тому суд вважає, що передбачене в угоді покарання у виді громадських робіт, не повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад його призначення, принципу справедливості покарання й відповідності його меті в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами. Для перевірки переконливості підстав для призначення обвинуваченому зазначеного покарання, яке є найбільш м`яким із числа альтернативних покарань, передбачених санкцією статті обвинувачення, суду необхідно детально дослідити матеріали кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, з`ясувати наявність чи відсутність, а також фактичний розмір завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди та перевірити дані щодо її відшкодування, а також встановити інші обставини, передбачені ст. 65, 66, 67 КК України, з метою врахування принципу справедливості покарання й відповідності його меті, а саме виправлення особи та запобігання вчиненню нових злочинів.

Щодо повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, у разі відмови в затвердженні угоди, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.314 КПК України, суд першої інстанції за результатами підготовчого судового засідання має право прийняти рішення, яким, у тому числі, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК.

Разом з тим, ч.7 ст.474 КПК України, встановлено, що у разі відмови в затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» №13 від 11 грудня 2015 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень, затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження,а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Суд враховує, що угода про примирення укладена після затвердження обвинувального акту прокурором, а тому відмова у затвердженні такої угоди не є безумовною підставою для його повернення прокурору для продовження досудового розслідування.

Враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 о надійшло до суду з обвинувальним актом 27 березня 2023 року, а угода про примирення укладена 31 березня 2023 року, суд приходить до висновку, що у разі відмови в затвердженні угоди, необхідно продовжити розгляд провадження у загальному порядку.

Враховуючи викладене, оскільки угода про примирення розглядалась у підготовчому судовому засіданні, то після вирішення питання, передбаченого п.1 ч.3 ст.314 КПК України, суд має перейти до розгляду інших питань, в межах повноважень, передбачених ч.3 ст.314, ст.315 КПК України.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в силу вимог ч.7 ст.474 КПК України у затвердженні угоди про примирення, укладеної 31 березня 2023 року між потерпілим ОСОБА_4 , його законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 слід відмовити, а розгляд кримінального провадження продовжити у загальному порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 370, 376, 468-470, 471, 474 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення, укладеної 31 березня 2023 року між потерпілим ОСОБА_4 його законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України.

Судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000008 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України-продовжити в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1