Справа № 177/1114/18
Провадження № 1-кп/177/8/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 від 04.01.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Оленівка Широківського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх чи інших осіб на утриманні не має, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебував, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.12.2017 Криворізьким районний судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 213 КК України, до одного року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік, на підставі ст. 75, 76 КК України,

- 05.08.2021 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 213 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 будучи раніше судимим за злочин передбачений ст. 213 КК України, маючи не зняту та непогашену в установленому порядку судимість, протягом іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення пов`язане з порушенням порядку здійснення операцій з металобрухтом.

Так, ОСОБА_3 не будучи у встановленому законом порядку зареєстрованим як суб`єкт господарської діяльності та не будучи посадовою особою суб`єкта господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт», керуючись корисливим мотивом, організував незаконний пункт прийому, схову металобрухту на території домоволодіння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та діючи з метою особистого збагачення, здійснював незаконний прийом брухту чорних металів різного походження від фізичних осіб за готівковий розрахунок.

18.04.2018 в період часу з 16:30 год по 17:15 год, на підставі ухвали слідчого судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.04.2018, співробітниками Криворізького районного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого зафіксовано факт незаконного прийому металобрухту, а також виявлено та вилучено брухт чорних металів загальною вагою 570 кг, механічні металеві ваги одна шт., кантор одна шт., шланг з різаком та кисневі балони три шт.

Умисні дії ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 213 КК України за ознаками здійснення прийому брухту чорних металів фізичною особою, організація незаконного пункту прийому, схову металобрухту, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею (в редакції Закону України № 222-VIII від 02.03.2015).

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що після першої судимості за ст. 213 КК України пункт приймання металобрухту не працював, прийомом металобрухту він не займався.

Весь металобрухт виявлений у нього в дворі, в ході обшуку по даному кримінальному провадженню, він зібрав у себе на подвір`ї, приводячи його в порядок, зокрема вигрібав на подвір`ї банки, а будуючи паркан, за забором викопав цей металобрухт. Разом з цим зазначав, що металолом у раніше знайомого йому ОСОБА_6 прийняв, але у зв`язку з тим, що останньому треба були кошти на проїзд, а він розраховував, що використає цей металобрухт у господарстві, при цьому, що саме приніс ОСОБА_7 він не дивився. Пояснював, що принесену ОСОБА_8 каструлю міг використати для домашньої птиці.

Щодо придбаних у ОСОБА_9 воріт, зазначав, що не знав про те, що вони крадені, придав їх як виріб за 50 грн, хотів використати їх у господарстві, але дізнавшись від працівника поліції, що вони крадені, повернув їх власнику. Заперечуючи факт придбання металобрухту в населення, все ж вказував на те, що придбавав металобрухт, але не у всіх, брав лише те, що знадобиться у господарстві.

Вказував, що збувати металобрухт мети не мав. Пояснював, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний в 2012-2013 році. Здійснюючи на його подвір`ї будинку прибирання він зібрав вказаний металобрухт, а здійснюючи певне будівництво розраховував, що придбаний металобрухт використає для фундаменту. Підтвердив відповідність переліку металевих виробів, зазначених у протоколі обшуку тим, що фактично вилучалися на території його домоволодіння.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованих правопорушень не визнав, його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України, при вищевказаних обставинах, підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених судом.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що взимку 2018 року, приблизно в лютому місяці, більш точної дати він не пам`ятав, він разом з товаришем ОСОБА_10 привезли на тачці до будинку ОСОБА_3 в смт Христофорівка, якого він раніше знав як особу, якій вони з ОСОБА_10 здавали металобрухт, металеві ворота, що були викрадені ним ОСОБА_9 . Вказану адресу він знає, оскільки декілька разів здавав ОСОБА_3 металобрухт. Зазначав, що вказані ворота вони привезли ОСОБА_3 , оскільки знали що тут приймають металобрухт. Якою саме в той час була ціна за металобрухт він не пам`ятав, але зазначав, що запропонував ОСОБА_3 прийняти ворота саме як металобрухт, бажав зважити ворота та реалізувати як металобрухт, але ОСОБА_3 повідомив їм, що на той момент зважити ворота не може та запропонував за них лише 50 грн, на що вони погодилися. Принесли ворота вони саме ОСОБА_3 , оскільки він був знайомим ОСОБА_10 , а можливо й тому, що ціна на металолом була вища, яку свідок не пам`ятав з урахуванням часу, що минув.

Свідок ОСОБА_11 пояснював, що ОСОБА_3 знає як однокласника. Зазначав, що він був понятим у ході обшуку будинку ОСОБА_3 . Під час обшуку були залучені поняті, жодних зауважень від учасників не надходило. В ході обшуку описувалося виявлене майно, що він посвідчив своїм підписом у протоколі. На той час він не знав, що ОСОБА_3 займався металобрухтом.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_3 знає, як особу, якій він здавав металобрухт. Так, в один з днів, здавши металобрухт ОСОБА_3 , він вийшов з території домоволодіння ОСОБА_3 в смт Христофорівка, та йому назустріч йшли працівники поліції, які запитали звідки він йде, а після повідомлення про те, що він здав металобрухт, в нього запитали чи може він показати брухт, що він здав, на що він погодився. Він був присутнім у ході обшуку на території домоволодіння ОСОБА_3 , який фіксувався на відео, в ході якого він показав свій мішок з принесеним в цей день металобрухтом. Вказував, що протокол обшуку він підписував, перелік майна зафіксований в протоколі відповідає тому, що дійсно було вилучено, але на даний час він повного переліку майна не пам`ятає, але з достовірністю може стверджувати, що було вилучено раму від мотоциклу, сітку. Наголошував на тому, що й раніше здавав металобрухт ОСОБА_3 , вказана «точка» була єдиною в смт Христофорівка. Пояснював, що процедура здачі металобрухту ОСОБА_3 , в тому числі в той день (коли проводився обшук), полягала в тому, що він прийшовши до будинку ОСОБА_3 покликав останнього, разом зайшли до нього у двір, після чого ОСОБА_3 зважив принесений ним металобрухт на канторі, оскільки металобрухту було небагато (дірява каструля, цепка), за що передав йому близько 30 грн готівкою. При цьому свідок вказував, що з плином часу вже не пам`ятає, якою саме була ціна на металобрухт у ОСОБА_3 в той день. Наполягав на тому, що все принесене ним та вилучене у ОСОБА_3 в той день було непотребом, речами непридатними для використання.

В ході судового засідання було оголошено показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які допитувалися в судовому засіданні при розгляді даного кримінального провадження іншим складом суду, за участі обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 , допитати яких безпосередньо в судовому засіданні даний склад суду не мав можливості, у зв`язку з їх смертю (а.с. 131 т.2).

Під час допиту в ході судового розгляду попереднім складом суду, будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність, свідок ОСОБА_13 вказував, що в смт Христофорівка були чутки про те, що ОСОБА_14 приймає брухт металів, та він особисто в 2018 році здавав йому металобрухт, який ОСОБА_14 зважував на канторі, після чого розраховувався за нього грошима. Крім цього, взимку 2018 року він, разом з ОСОБА_9 , здав ОСОБА_3 металеві іржаві ворота наявні у ОСОБА_9 . Зазначав, що попередньо вони зустрілися в смт Христофорівка з ОСОБА_3 , ОСОБА_15 повідомив про наявність у нього металевих воріт, а ОСОБА_14 вказав, щоб згоден їх купити. Пояснював, що за ворота як виріб, ОСОБА_14 надав їм 50 чи 100 грн., але їм на горілку вистачило. Також свідок пояснював, що він був запрошений понятим під час обшуку домоволодіння ОСОБА_3 , в ході якого на території його домоволодіння було виявлено газові балони з різаком, ваги та металобрухт, а саме старі відра, діряві кастюлі, куски проволоки.

З озвучених в судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_12 , суду відомо, що він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 у 2018 році здавав металобрухт за місцем проживання ОСОБА_3 в смт Христофорівка, обставин здачі металобрухту він детально не пам`ятав, але вказував про процедуру зважування металобрухту кантором, після чого вони отримували кошти, при цьому в двір заходив хтось один з них. Особисто він приймав участь у процедурі здачі металобрухту один раз, оскільки за станом здоров`я йому тяжко ходити.

Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується письмовими докази по справі.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР від 04.01.2018 відомості про вказане кримінальне правопорушення № 0000009 внесено до ЄРДР 04.01.2018, на підставі рапорту заступника начальника СП ОСОБА_16 про виявлення на території Криворізького району здійснення незаконного прийому металобрухту ОСОБА_3 (а.п. 1, 7). У даному кримінальному провадженні визначено групи слідчих та прокурорів (а.п. 3-6).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03.01.2018, ОСОБА_17 повідомив органи поліції про здійснення ОСОБА_3 за місцем свого проживання прийому металобрухту (а.п. 8).

18.04.2018, на підставі ухвали слідчого судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.04.2018 (справа № 177/616/18 провадження 1-кс/177/169/18) (а.п. 19-20), слідчою ОСОБА_18 , в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , за присутності ОСОБА_3 (а.п. 63, 69) та ОСОБА_19 , проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено ваги металеві механічні, розміром 1 х 0,6 х 1 м, кантор електронний, металобрухт різного роду, а саме бочка металева 3 шт, розрізані навпіл, арматура діаметром 20мм 7 шт, діаметром 16 мм рифлена 16 шт, сітка металева 2х5,5 м одна штука, металевий кут 3 шт, довжиною 2 м, швелер довжиною 2,5 м 3 шт, рельса довжиною 2 м одна штука, 1,5 м одна штука, труба довжиною 2,5 м 1 шт, листи заліза розміром 1х0,3 м 53 штуки, сталева проволока три мотки, жерстяна труба діаметром 80 мм п`ять фрагментів по 0,5 м, два велосипедних колеса та рама, бочка металева на 200 л наповнена побутовим металобрухтом доверху, бочка на 50 л наповнена побутовим металобрухтом доверху, корито розміром 1/1,5 м дві штуки, мішки білого кольору доверху наповнені побутовим металобрухтом у вигляді проволоки, кришок, балончиків, фрагментів заліза в кількості 14 шт, мішків білого кольору до половини наповнених побутовим металобрухтом в кількості три штуки, металевий каркам розміром 2х1м дві штуки, 1х0,4 м одна штука, рама мотоцикла 1 шт, без коліс, кисневі балони синього кольору три штуки з шлангом чорного кольору з різаком. В ході обшуку пропозицій та зауважень не надійшло, протокол прочитано всім учасникам та підписано учасниками обшуку (а.п. 21-24). Відповідність даним занесеним до протоколу обшуку щодо процедури проведення обшуку, його учасників та встановлених обставин підтверджена відеозаписом здійсненим в ході обшуку, зміст якого досліджено в ході судового засідання (а.п. 24).

Так, в ході перегляду відеозапису проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 встановлено, що перед проведенням обшуку ОСОБА_3 , як особі, яка фактично проживала за вказаною адресою, вручено ухвалу про обшук та озвучено її зміст. На відео зафіксовано учасників обшуку, при цьому встановлено, що ОСОБА_7 був залучений до вказаної процедури після того, як вийшов з подвір`я ОСОБА_3 та був зупинений працівниками поліції на вулиці, після з`ясування, що він в даний момент здійснив здачу металобрухту ОСОБА_3 , він був запрошений до його домоволодіння та був присутнім при обшуку, при цьому продемонстрував металобрухт щойно зданий ним. В ході обшуку, в одній локації, було виявлений металобрухт (ржаві бочки порізані навпіл, ржаві бочки наповнені дрібним металобрухтом доверху, мотки ржавої проволоки та труб, рама від мотоцикла, та інше), вказаний в протоколі обшуку, а також металеві ваги на яких в момент обшуку знаходився мішок з металобрухтом, кисневі балони з різаком. В ході обшуку ОСОБА_14 повідомив, що весь виявлений металобрухт його особистий, зібраний на подвір`ї, а від підпису протоколу обшуку, зміст якого озвучувався всім учасникам провадження, він відмовився, що зафіксовано на відеозаписі (а.п. 24).

Вага вилученого металобрухту підтверджена довідкою № 75 від 19.04.2018 (а.п. 25-27). Вилучений металобрухт, ваги, кантор і кисневі балони визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, при цьому металобрухт передано на відповідальне зберігання ТОВ «Метал Еліт Стіл», а металеві ваги, кантор, кисневі балони в кількості трьох штук з шлангом та різаком, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Криворізького РВП КВП ГУНП (а.п. 28, 29-30). Переданий на зберігання металобрухт було оглянуто 30.05.2018, про що складено протокол огляду місця події (а.п. 45-48).

Наявний в матеріалах кримінального провадження витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань свідчить про те, що ОСОБА_14 не був зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності (а.п. 72).

Відповідно до вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 ОСОБА_14 був засуджений за ч.1 ст. 213 КК України до одного року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік (а.п. 86-87). Відповідно до ч.3 ст. 75 КК України, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Однак, враховуючи вчинення ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, судом не постановлювалася ухвала про звільнення його від відбуванням призначеного покарання, в задоволенні подання органу пробації було відмовлено, вказана ухвала ним не оскаржена та набрала законної сили (а.с. 194-198).

Відповідно до ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно зі ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема: особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що в період інкримінованих подій, ОСОБА_14 був особою засудженою за ч.1 ст. 213 КК України та його судимість не була погашена у встановленому законом порядку, подія інкримінованого кримінального правопорушення мала місце в період іспитового строку.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що після засудження його за ч.1 ст. 213 КК України, він не здійснював прийому лому чорних металів, суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, в тому числі показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , кожен з яких надав покази про обставини прийняття ОСОБА_3 у них лому чорних металів у період, що мав місце після 14.12.2017. При цьому, кожен з них вказував, що прийшли саме до ОСОБА_3 , оскільки знали що він приймає металобрухт. Свідок ОСОБА_7 вказав, що прийнятий від нього металобрухт ОСОБА_14 зважив на канторі та передав за нього суму грошей готівкою, відповідну ціні, яку він точно не пам`ятав у силу тривалості часу, що минув з цих подій. Про обізнаність з тим, що ОСОБА_14 приймає металобрухт та здачу йому металобрухту в 2018 році, після його зважування на канторі, вказував свідок ОСОБА_13 . На наявність певної ціни на металобрухт в ОСОБА_3 вказував і свідок ОСОБА_20 , який зазначав, що точно ціни він не пам`ятає, приносячи металобрухт - ворота на здачу ОСОБА_21 , він бажав його зважити та отримати суму, з урахуванням ціни металобрухту.

Доводи свідка ОСОБА_13 про те, що металеві ворота ОСОБА_14 прийняв у нього та ОСОБА_9 як виріб, суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_9 , який і був засуджений за викрадення вказаних воріт, про те, що ОСОБА_14 прийняв металобрухт ворота у нього - ОСОБА_9 без зважування, що було зумовлено лише тим, що він не зміг їх зважити. ОСОБА_20 уточнював, що він з ОСОБА_13 йшли здавати вказані металеві ворота ОСОБА_21 саме як металобрухт, будучи обізнаним що останній приймає металобрухт, але ОСОБА_14 повідомив, що не може їх зважити і запропонував лише 50 грн, на що він погодився.

Доводи ОСОБА_3 в частині того, що після засудження його за вироком від 14.12.2017 пункт прийому металобрухту на території його домоволодіння не функціонував, спростовується тим, що після виявлення такого пункту та вилучення з нього вагів, лому чорних метлів, за подіями, що відображені у вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017, останній на території свого домоволодіння знову облаштував місце де встановив металеві ваги для зважування металобрухту, який був виявлений на них під обшуку, облаштував місце де компактно, в одній локації, в нагромадженому вигляді зберігався зібраний металобрухт, частина з якого була порізана, поміщена до мішків та металевих ємностей. Вказане було зафіксовано під час обшуку. Під час обшуку також вилучено газоріжуче обладнання та частині порізаного металу, кантор, який як вказував свідок ОСОБА_7 використовувався для зважування металобрухту. Вказане свідчить про облаштування ОСОБА_3 незаконного пункту прийому та схову металобрухту.

Вищевказане свідчить про те, що маючи судимість за кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 213 КК України, ОСОБА_14 належних висновків для себе не зробив, та протягом незначного часу після ухваленні вироку від 14.12.2017, в період іспитового строку, продовжив вчиняти аналогічне правопорушення.

Те, що така діяльність обвинуваченого була ініціативною, систематичною, з метою отримання прибутку, свідчить кількість металобрухту вилученого у нього під час обшуку 18.04.2018, яка значно перевищує кількість металобрухту, що був вилучений у нього в листопаді 2017 року, що слідує з вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017. Крім цього, як вказували свідки, прийом ОСОБА_22 в них металобрухту в 2018році здійснювався ним неодноразово, за певними цінами, після зважування металобрухту. Про те, що вказаний металобрухт приймався та зберігався з метою подальшої реалізації та отримання прибутку свідчить те, що він знаходився в одній локації, частина металобрухту вже була поміщена до металевих бочок, а також у поліетиленові мішки, ємні конструкції металобрухту (бочки) були порізані на частини, а на місці події виявлено кисневі балони зі шлангом та різаком, а також металі бочки перерізані навпіл.

Твердження ОСОБА_3 про те, що вказаний металобрухт він знайшов на території свого домоволодіння, прибираючи його після придбавання в 2012-2013 р. (4-5 років після придбання домоволодіння), суд розцінює критично, оскільки в листопаді 2017 рокуі на території вказаного домоволодіння вже проводився обшук у ході якого вилучено брухт чорних металів у кількості 100 кг, ваги кантор, іншого металобрухту виявлено та вилучено не було, що слідує з вироку суду від 14.12.2017. Більш того, сам ОСОБА_14 надаючи покази суду, був непослідовним, вказуючи, що прийом брухту він не здійснював, все ж визнав той факт, що прийняв металобрухт у ОСОБА_6 , при цьому навіть не дивився, що у принесеному мішку, що повністю спростовує його доводи про те, що він сподівався використати принесене в господарстві. В подальшому ОСОБА_14 вказував, що він все ж приймав металобрухт, але не у всіх та не все, а лише те, що могло знадобитися в господарстві. Вказував, що виявлений у нього металобрухт, він сподівався використати у будівництві, для фундаменту, що є нелогічним, враховуючи обсяг, склад та якість виявленого та вилученого металобрухту (а.п. 47-48). Крім цього, вказуючи, що він зібрав вказаний металобрухт на території власного будинку, з метою приведення його до порядку, він в той же час скуповував за готівку у людей брухт чорних металів, тобто металовироби, які не придатні для використання, що не узгоджується між собою.

На місці вчинення правопорушення, в ході санкціонованого обшуку, виявлено та вилучено металеві ваги та кантор, які як вказував свідок ОСОБА_7 , ОСОБА_14 використовував для зважування металобрухту, який приймав від нього. Про зважування ОСОБА_22 зданого йому металобрухту вказували й інші допитані свідки. В ході обшуку на металевих вагах було виявлено мішок білого кольору наповнений різним металобрухтом. Вказане повністю спростовує версію ОСОБА_3 про те, що дані засоби зважування він використовував лише для зважування кормів, туші домашньої худоби. Виявлення та вилучення на місці події вказаних зважувальним приладів, кисневих балонів з різаком, деталей порізаних металевих бочок, характерно для пункту прийому металобрухту.

Твердження ОСОБА_3 про те, що він в ході обшуку повідомляв слідчому про те, що вилучена в нього рама на мотоцикл придбана ним для власного використання, а в бардачку були документи на неї на ім`я попереднього власника, суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються даними відеозапису, на якому зафіксовано стан рами від мотоцикла, яка мала лише блок фари, передню вилку та металевий каркас. Жодного бардачку про який вказував ОСОБА_14 не було.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вказане кримінальне провадження зумовлено його конфліктом особисто характеру з дільничним, який мав місце напередодні обшуку, суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлених в ході судового розгляду обставин вчиненого кримінального правопорушення, відомості про яке було внесено до ЄРДР задовго до проведеного обшуку.

Докази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які були відтворені в ході судового розгляду у зв`язку з неможливістю їх безпосереднього допиту, в силу їх смерті, є належними та допустимими, оскільки допит вказаних свідків здійснювався в судовому засіданні за іншого складу суду, але в присутності учасників провадження, в тому числі сторони захисту, які активно реалізували право на безпосередній допит вказаних свідків. Більш того, вказані докази узгоджуються з показами інших свідків та іншими доказами по справі. Вказане відповідає висновкам ВС сформованим з даного питання, які є сталими (постанова ККС ВС від 19.11.19 - № 750/5745/15-к, від 26.05.2022 - № 199/190/16-к).

Оцінивши вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є його позицією захисту, що є його правом. Однак, на переконання суду така позиція обвинуваченого направлена на уникнення відповідальності на вчинене.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про металобрухт» в редакції, що діяла на момент інкримінованого правопорушення, операції з металобрухтом - заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів; заготівля металобрухту - діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту юридичними або фізичними особами - суб`єктами господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом; купівля та/або реалізація металобрухту - діяльність, пов`язана із передачею права власності на металобрухт іншому власнику в обмін на еквівалентну суму коштів або боргових зобов`язань. Відповідно до ст. 4 вказаного закону, операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами. Діяльність, пов`язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, провадиться в порядку, встановленому законодавством.

Частина 1 ст. 213 КК України в редакції Закону України від № 222-VIII від 02.03.2015, що діяла станом на дату вчинення інкримінованого правопорушення, передбачала кримінальну відповідальність за здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, а також організацію незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, який свою вину не визнав, показання свідків, які мають логічний та послідовний характер та узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, та розкривають зміст кримінального правопорушення, оцінюючи всю сукупність зібраних по справі доказів, як кожного окремо, так і у взаємозв`язку, надавши їм оцінку, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України за ознаками здійснення прийому брухту чорних металів фізичною особою, організація незаконного пункту прийому, схову металобрухту, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею (в редакції Закону України № 222-VIII від 02.03.2015) доведена поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який в силу ст. 12 КК України є нетяжким, обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 66, 69), офіційно не працевлаштований, постійного місця роботи не має, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебував (а.п. 74, 76, 80), знятий з військового обліку як засуджений (а.п. 82), раніше судимий за ч.1 ст. 213 КК України на підставі вироку Криворізького районного суду від 14.12.2017, з застосування положень ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на один рік (а.п. 83-87), та вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Обвинувачений вказував на наявність у нього дитини, реєстрація якої здійснена за підставі ст. 135 СК України (за заявою матері), батьківство якої він не встановлював через відсутність документів, але в змагальному процесі доказів перебування на утриманні обвинуваченого дитини, сторона захисту не надала, хоча таке право неодноразово роз`яснювалося судом.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Рецедив злочинів, визначений в обвинувальному акті як обставина, що обтяжує покарання, суд не враховує як обтяжуючу покарання обставину, оскільки рецидив кримінального правопорушення (вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення) є ознакою даного кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, а тому в силу ч.4 ст. 67 КК України не може враховуватися при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує.

Беручи до уваги зазначене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті.

Більш м`яке покарання визначене санкції даної статті, а саме штраф, на переконання суду, не може бути призначено обвинуваченому, оскільки останній офіційно не працевлаштований, постійного місця роботи не має, він є особою, яка будучи засудженою до покарання у виді обмеження волі та звільненою від кримінального покарання з випробуванням, належних висновків для себе не зробив, не вжив заходів для сходження зі шляху вчинення кримінально караних діянь, та в період іспитового строку, через незначний проміжок часу з дня ухвалення відносно нього вироку за ч.1 ст. 213 КК України, повторно вчинив кримінальне правопорушення. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що лише покарання у виді позбавлення волі, визначне санкцією інкримінованої статті буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинувачених положень ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України судом не встановлено.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_14 вчинив вказане кримінальне правопорушення до ухвалення вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 року, яким його засуджено за ст. 121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, а за даним вироком йому призначається покарання, яке належить відбувати реально, тому положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким ОСОБА_14 звільнений від відбування покарання з випробуванням, та даний вирок, за яким йому призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно. Аналогічна права позиція сформована у постанові ОП ККС ВС від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17.

Разом з тим, ОСОБА_14 , будучи засудженим вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017, з застосуванням ст. 75 КК України, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що мав тривати до 14.12.2018 року. Ухвали про звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання після закінчення іспитового строку в силу ч.1 ст. 78 КК України не постановлювалися, у зв`язку з вчинення даного кримінального правопорушення в період іспитового строку, а тому відповідно до ч.3 ст. 78 КК України ОСОБА_21 має бути призначено покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Зі змісту п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що виходячи з положень ч.3 ст. 75 КК України, змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Якщо особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку вчинить новий злочин, то покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Звільнення від відбування покарання з випробуванням не є невід`ємною частиною покарання, призначеного за попереднім вироком, а виступає способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у разі вчинення особою нового злочину під час іспитового строку (правова позиція викладена ВС у постанові від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17).

Відповідно до 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Разом з тим, аналіз конструкції норми, передбаченої ч. 1 ст. 71 КК, дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності: - перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; - друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК, момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило про приєднання невідбутої частини покарання адресоване саме суду, який постановлятиме новий вирок). Відповідні правові висновки викладене у постанові ОП ВС від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20, постанові ВС у справі № 185/10985/19 від 17.08.2021.

Оскільки ОСОБА_14 вчинив дане кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку 14.12.2017 за яким йому призначено покарання та звільнено від відбування покарання з випробуванням, тобто в період іспитового строку, відповідно невідбутою частиною покарання за попереднім вироком (14.12.2017 року), є раніше призначене покарання в його повному обсязі, суд приходить до висновку про існування обох обов`язкових складових для застосування ст. 71 КК України, застосування положень якої в даній ситуації є імперативним обов`язком суду.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає зокрема два дні обмеження волі.

Тому, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_21 із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання до покарання у виді позбавлення волі призначеного за даним вироком, невідбутої частину покарання за попереднім вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017, яка складає один рік обмеження волі та згідно ст. 72 КК України відповідає шести місяцям позбавлення волі. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65, 71 КК України, особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого правопорушення, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Питання щодо речових доказів по справі підлягає вирішенню відповідно до ст.ст. 96-1, п. 3-4, ч.1 ст. 96-2, 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження не обирався. Клопотання про його обрання перед судом не заявлялися, а тому судом не вирішувалися.

Керуючись ч.2 ст. 373, ст.ст. 374, 376, п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 213 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року у виді 1 (одного) року обмеження волі, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_21 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_21 обчислювати з дня затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 відповідно до якого ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 (два) роки - виконувати самостійно.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 96-1, п. 3-4 ч.1 ст. 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та примусово безоплатно вилучити у власність держави відповідно як предмети, засоби і знаряддя вчинення кримінального правопорушення речові докази:

-брухт чорних металів (металеві вироби та речі з чорного металу) загальною вагою 570 кг, який передано на відповідальне зберігання ТОВ «Металл элит стил» (ідентифікаційний номер 41993653) (а.п. 28);

-ваги металеві механічні, кантор оранжевого кольору, кисневі балони в кількості 3 (трьох) штук зі шлангом та різаком, опечатані паперовою биркою, які передані до камери зберігання речових доказів Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п. 30).

Матеріали кримінального провадження № 0000009 від 04.01.2018 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/1114/18 (провадження № 1-кп/177/8/22).

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1