ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/625/23 Справа № 202/7001/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000475 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кам`янське, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

11 вересня 2019 року Запорізьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років та 1 місяця позбавлення волі, 06 квітня 2021 року звільнений умовно-достроково за ухвалою Вільнянського районого суду Запорізької області від 29 березня 2021 року на невідбутий термін 4 місяці 4 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 26 серпня 2022 року, залишено незмінним запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 26 серпня 2022 року о 08 годин 08 хвилин, перебуваючи біля відчиненого кіоску «Шаурма», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр-т. Слобожанський, буд. 2а, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою власного незаконного збагачення, розуміючи, що на усій території України, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, переконався, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 , якій належало майно, була зосереджена на праці, таємно, шляхом вільного доступу, протягнув праву руку через поріг приміщення кіоску «Шаурма», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та вказаною рукою взяв з - підлоги рюкзак чорного кольору вартістю 346,67 грн., в якому знаходилось наступне майно, а саме: паспорт громадянина України заповнений на ім`я ОСОБА_9 , серії НОМЕР_1 , виданий 25 вересня 2014 року Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ІПН код заповнений на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_2 , КОВІД сертифікат, гроші одна купюра номіналом 500 гривень серії СД3138052, блютуз гарнітуру чорного кольору, навушники безпровідні чорного кольору вартістю 266,33 грн.

Далі, обвинувачений ОСОБА_8 знаходячись на пр-т. Слобожанський, 2а в м. Дніпро, доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), до кінця, вчиняючи злочин повторно, утримуючи при собі рюкзак чорного кольору з майном у середині, з місця скоєння кримінального правопорушення втік, тим самим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_9 на суму 1113,00 грн.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_8 виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного йому покарання - змінити та застосувати при призначенні покарання положення ст. 69 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що він має проблеми зі здоров`ям, перебуває на обліку в туберкульозному диспансері з 2004 року, має ВІЛ захворювання та захворювання Гепатит-С. Просить врахувати той факт, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, повністю визнав свою провину, повернувся на місце вчинення злочину та повернув потерпілій рюкзак, паспорт, грошові кошти та особисті речі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник обвинуваченого підтримав його апеляційну скаргу, наполягав на її задоволенні та призначенні більш м`якого покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , а також на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Доводи апеляційної скарги про призначення ОСОБА_8 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого виду покарання, нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає прийнятними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання встановлено і враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не працює, не одружений, на обліку у лікарня нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З наведеним погоджується і колегія суддів, проте вважає, що судом першої інстанції не було враховано інших обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Так, згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Під час апеляційного перегляду, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що повністю усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаюється у вчиненому.

При цьому, колегією суддів було встановлено, що обвинувачений повністю відшкодував завдану шкоду потерпілій, а саме, добровільно, одразу після вчинення злочину усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_8 з викраденим майном повернувся на місце вчинення злочину, щоб повернути викрадений рюкзак потерпілій із усіма документами та грошима, де і був затриманий співробітниками поліції. Після затримання співробітниками поліції обвинувачений опору не чинив, добровільно виклав усі обставини вчинення ним крадіжки майна, співпрацював із органом досудового розслідування, активно сприяв швидкому розкриттю злочину, під час судового провадження повністю визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, погодився на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім цього, під час судового провадження та обрання розміру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції належним чином не було надано оцінки таким даним про особу обвинуваченого, як стан його здоров`я, зокрема, як встановлено колегією суддів, ОСОБА_8 перебуває на обліку у туберкульозному диспансері з 2004 року, має ВІЛ захворювання І стадії, що підтверджується випискою із медичної картки хворого, виданої Дніпровською міською медичною частиною №4 Філії ДУ "ЦОЗ ДКВС України" в Дніпропетровській області, також, обвинувачений хворіє на гепатит С.

Враховуючи наведені вище обставини та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, фактичні обставини справи, відсутність тяжких наслідків після вчинення кримінального правопорушення, відсутність цивільного позову та претензій з боку потерпілої, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, не працює, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку в туберкульозному диспансері, має захворювання ВІЛ І стадія та гепатит С, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, після вчинення злочину, усвідомивши протиправність своїх дій, вирішив повернути викрадене майно потерпілій, повертаючись куди був затриманий співробітниками поліції, активно сприяв швидкому розкриттю злочину, одразу дав викривальні покази, вибачився перед потерпілою, майно повернув в повному обсязі, разом із усіма документами та грошима, що були у рюкзаку, а відтак, колегія суддів вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності вказують на формування в обвинуваченого позитивних установок та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі санкції даної норми закону, у виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде співрозмірним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в даному випадку, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

А тому, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4