Номер провадження: 11-кп/813/1193/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001211 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.3 ст. 321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 29.05.2023 року, включно.

Визначено заставу як альтернативний запобіжного заходу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб- 190320 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що з урахуванням відомостей про особу ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі особливо тяжкого, за який передбачено покарання до позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, не офіційно працював різноробочим, раніше судимий 17.11.2020р. Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК , суд дійшов висновку , що наразі жоден із біль м`яких запобіжних засобів ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам.

Цією ж ухвалою вирішено питання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , яка наразі в цій частині не оскаржена

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 31.03.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу , якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину та обґрунтованість підозри не може бути підставою для тримання особи під вартою, на що неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК. Під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_7 не ухилявся від слідства та суду , виконував всі покладені на нього обов`язки. Тому вважає, що запобігти ризику переховування від суду можна застосуванням більш м`якого запобіжного заходу - домашній арешт.

Ризик знищити чи сховати речі чи документи відсутній, оскільки всі необхідні експертизи проведені , свідки допитані, речі та документи знаходяться в органах досудового слідства.

ОСОБА_7 сприяє встановленню всіх обставин події, всіляко допомагає слідству, усвідомлює всі обставини скоєного та неминучу відповідальність за це , готовий понести справедливу відповідальність. Він допомагав слідству у розкритті злочину , хоче щоб суд встановив всі обставини справи та виніс справедливе рішення.

ОСОБА_7 до затримання працював неофіційно, від трудової діяльності отримує кошти на життя. Кримінальне правопорушення не є його джерелом доходів. Він має постійне місце проживання.

Тому всі ці обставини, за твердженням захисника, нівелюють ризики вчинити інше кримінальне правопорушення , незаконного впливу на свідків , перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначає, що застосування запобіжного заходу не повинно бути очікуванням обвинувального вироку.

Вказує на те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки , що дає підстави вважати, що він достатньо сумлінно буде виконувати обов`язки обвинуваченого .

Вказує, що до обвинуваченого цілком може бути застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту , оскільки визначені ст. 177 КПК ризики відсутні.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання про участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, направив заяву з проханням провести апеляційний розгляд за його відсутності та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, відповідно до положень ч.4 ст. 422-1, ч.1,4 ст. 405 КПК.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001211 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 , ч. 3 ст. 321 КК України.

Ухвалою суду від 31.03.2023 року продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 29.05.2023 року .

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого .

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Задовольнивши клопотання прокурора, який вказував на продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати раніше встановлені ризики, і що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд фактично врахував відомості, що передбачені ст. 178 КПК.

Суд підставно взяв до уваги, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, а також відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Серйозність пред`явленого обвинувачення в світлі обставин справи та характеристики особи обвинуваченого, робить вірогідним продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.

З відомостей, що наявні у провадженні видно, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, не підтверджено наявність у нього офіційного джерела доходів .

Доводів на спростування продовження існування таких ризиків апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта на те, що єдиною підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою є тяжкість інкримінованого йому злочину є безпідставними, оскільки як видно з ухвали, судом взято до уваги сукупність відомостей, передбачених ст. 178 КПК Україн , а не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України та існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд , враховуючи обставини, передбачені 177, 178, 183 КПК, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, його соціальні зв`язки за відсутності доказів того, що вони здатні впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який, як про те просить захисник, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Посилання апеляційної скарги захисника як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали на те, що ОСОБА_7 у іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК виконував всі процесуальні обов`язки та не ухилявся від суду, слід визнати безпідставними, оскільки наразі він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує у разі доведення винуватості та іншими відомостями про його особу, робить вірогідним продовження існування ризику переховування від суду, та не нівелює ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком.

Наявність у обвинуваченого фактичного місця проживання не може бути визнано таким чинником, який сам по собі нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.

До апеляційної скарги не додано переконливих доказів того, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, які здатні реально вливати на його поведінку та могли би бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та реальною гарантією його явки до суду та запобігти ризику вчинення іншого кримінального правопорушення .

Захисником в апеляційній скарзі не наведено відомості, які підтверджують, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися суттєві зміни, чи з`явилися нові обставини, які не були предметом дослідження суду першої інстанції і не були ним враховані, та які суттєво могли би вплинути на висновки про вірогідність продовження існування встановлених судом ризиків.

Як видно судом визначено заставу у якості альтернативного запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 всіляко сприяв розкриттю злочину, усвідомлює неминучу відповідальність за скоєння , не можна визнати підставами для зміни запобіжного заходу. Ці обставини підлягають врахуванню судом при призначенні покарання , уразі доведення винуватості особи , разом із тим , вони не є тими обставинами, які нівелюють продовження існування встановлених ризиків.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що ухвала суду з підстав, зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, тому у її задоволенні належить відмовити.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду вказаного кримінального провадження протягом розумного строку .

Керуючись ст.ст.177,178,331,404,405,407,419,422-1, ч.2ст.376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 321 КК України.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 та ст.318 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3