Справа № 752/3412/22
Провадження № 1-кс/752/3032/22
У Х В А Л А
Іменем України
01 серпня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000038 - прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та представництва у сфері охорони дитинства Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого 20.01.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.

Мотивуючи означене клопотання прокурор вказує наступне.

У провадженні слідчого управління ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження відомості щодо якого 20.01.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 27.01.2021 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій сексуально-насильницького характеру, здатних викликати фізичне розбещення відносно власної малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою штучного розвинення в малолітньої особи статевого інстинкту, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи та розуміючи, що її малолітня донька, перебуваючи в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин розумової та фізичної неспроможності, в силу свого малолітства та залежного становища як дитини від матері, взагалі не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й відповідно соціально-правові наслідки, почала реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи в майбутньому мету всебічного розбещення власної малолітньої дитини, а також, власного збагачення, з наміром, у подальшому сексуальної експлуатації останньої та таким чином отримання грошової винагороди внаслідок такої діяльності.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на вчинення розпусних дій щодо власної малолітньої доньки, починаючи з 27.01.2021, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, усвідомлюючи малолітній вік ОСОБА_5 , ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003, поступово почала вчиняти розпусні дії фізичного характеру, які полягали в оголені статевих органів малолітньої, їх мацанні та здійснення з ними маніпуляцій.

Крім цього, ОСОБА_4 переслідуючи мету фізичного розбещення власної доньки з метою створення в подальшому матеріалів, що містять дитячу порнографію, примушувала малолітню ОСОБА_5 до прийняття відвертих сексуальних поз в оголеному вигляді, із демонстрацією статевих органів, відтворюючи сцени сексуального характеру та привчаючи до сексуалізованої поведінки, використовуючи в процесі вчинення таких розпусних дії власний мобільний телефон, з метою створення порнографічної продукції для подальшого розповсюдження.

Своїми діями, ОСОБА_4 формувала у власної малолітньої доньки ОСОБА_5 неправильне розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої.

26.07.2022р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 (у редакці, яка діяла до набрання чинності Законом України від 18.02.2021р. №1256-ІХ).

26.07.2022р. старшим слідччим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання підозрюваної ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_1 , банківську картку «debit» польського банку № НОМЕР_2 , банківську картку «Альфа-банк» № НОМЕР_3 , банківську картку «Платинум банк» № НОМЕР_4 , банківську картку «Руський стандарт» № НОМЕР_5 ; Мобільний телефон «Alcatel 5030D»; мобільний телефон «Samsung Galaxy A8» ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , із сім-карткою із номером мобільного телефону НОМЕР_8 ; прозорі окуляри із чорним обідком.

26.07.2022р. старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 винесено постанову про визнання вищезазначених предметів речовими доказами.

Прокурор зазначає, що вказане майно має значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, з метою його збереження та запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження просить накласти арешт.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду прокурор подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:
1. Клопотання задовольнити.

2. Накласти арешт на банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_1 , банківську картку «debit» польського банку № НОМЕР_2 , банківську картку «Альфа-банк» № НОМЕР_3 , банківську картку «Платинум банк» № НОМЕР_4 , банківську картку «Руський стандарт» № НОМЕР_5 ; Мобільний телефон «Alcatel 5030D»; мобільний телефон «Samsung Galaxy A8» ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , із сім-карткою із номером мобільного телефону НОМЕР_8 ; прозорі окуляри із чорним обідком.

3. Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором у кримінальному провадженні.

4. На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1