ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5986/22
провадження № 1-кп/753/1325/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002860 від 31.08.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, особи з

інвалідністю ІІ групи, водія таксі, який зареєстрований та

проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше

судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від

28 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, на

підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді

позбавлення волі на строк п`ять років, звільненого від відбування

покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України,

з іспитовим строком тривалістю три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 21 червня 2022 року.

За наслідками судового розгляду суд вважає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 , вчиненому ним за таких обставин.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він у невстановлений точно органом досудового розслідування день та час, восени 2018 року, ОСОБА_7 , розуміючи та знаючи вимоги чинного законодавства, всупереч вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортного засобу, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340, вирішив замовити виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія для подальшого використання у власних цілях.

Надалі, у вересні 2018 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на отримання завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою та надає права, з метою подальшого його використання у власних цілях, використовуючи мережу Інтернет через мобільний додаток «Телеграм», домовився з невстановленою органом досудового розслідування особою отримати посвідчення водія за грошову винагороду в сумі 4 000 грн.

Надалі, ОСОБА_7 , перебуваючи в Територіальному сервісному центрі МВС України, що за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 19, отримав від невстановленої органом досудового розслідування особи підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в цьому підробленому посвідченні водія містилося фотозображення ОСОБА_7 та згідно з яким останньому надається право керувати транспортними засобами категорії «В».

Так, 31 серпня 2021 року, приблизно о 05-ій годині ранку, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений на вул. Здолбунівська, 7, у м. Києві, працівниками патрульної поліції за порушення Правил дорожнього руху, та на вимогу працівника поліції надати документи на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що воно підроблене, та у цьому підробленому посвідченні водія містилося його фотозображення, надав посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 4 ст. 358 КК України визнав повністю та показав, що дійсно навесні 2018 року він був позбавлений права керування транспортними засобами, але враховуючи, що це було єдиним джерелом існування він восени 2018 року вирішив придбати завідомо підроблений документ, тобто посвідчення водія, отримавши які від незнайомої йому особи, одразу почав використовувати та які у нього були вилучені при його зупинці працівниками поліції 31 серпня 2021 року. У вчиненому розкаюється та шкодує про це.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого та матеріалами щодо процесуальних витрат, речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як використання завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, але обов`язки, покладені на нього вироком суду не порушив з урахуванням вчинення цього проступку до ухвалення попереднього вироку, з середньо-спеціальною освітою, молодого віку, працює, має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю ІІ групи, під наглядом лікаря психіатра не перебуває, перебуває під наглядом лікаря-нарколога (код за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду F12.0), страждає на ряд тяжких й невиліковних захворювань.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини, щире каяття, вчинення кримінального проступку особою з інвалідністю ІІ групи, яка страждає на ряд тяжких й невиліковних захворювань.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому у судових дебатах прокурор вказав про можливість застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням встановленої дати вчинення кримінального проступку, що був завершений у момент використання підробленого офіційного документа та водночас триваючим до моменту зупинки водія й їх вилучення, водночас вказав про необхідність прийняття рішення про самостійне виконання цих вироків, покарання за якими не підлягають складанню. Не підлягають у цьому випадку й застосуванню положення ст. 49 КК України.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_7 за попереднім вироком засуджений до покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, а за цим вироком суд вважає необхідним призначити покарання, яке слід відбувати реально, тому з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, вирок від 28 листопада 2018 року слід виконувати самостійно.

Водночас суд вказану правову позицію вважає релевантною до цієї ж ситуації, з урахуванням також тієї обставини, що суд не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, із звільненням від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, з іспитовим строком тривалістю три роки, виконувати самостійно.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

З обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертизи (висновок експерта від 23 вересня 2021 року № СЕ-19/111-21/41966-ДД) у розмірі 686,48 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме бланк посвідчення водія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_7 , видане УДАІ ГУ МВС України у м. Києві, зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1