ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9877/19 Номер провадження 11-кп/814/67/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0001921 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта неповна середня, не одруженого, раніше судимого , останній раз - 13 травня 2019 року Селідівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі ,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 20 червня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. ч. 1 і 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 29 листопада 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці і 6 днів,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України кожним,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,-

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставин

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України кожного і призначено покарання:

ОСОБА_7 у виді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі, частково приєднавши до призначеного покарання за цим вироком один рік не відбутого покарання за попереднім вироком Селідівського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року.

ОСОБА_6 у виді п`яти років позбавлення волі.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України у виді шести років позбавлення волі, частково приєднавши до призначеного покарання за цим вироком один рік не відбутого покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року.

Початок строку відбування покарання кожному із обвинувачених визначено рахувати з 17 червня 2020 року.

Вирішено питання про речові докази.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави 5966,38 грн судових витрат в рівних частках, тобто по 2983,19 грн з кожного.

До набрання вироком законної сили з метою виконання вироку та уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, обраний щодо кожного із обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.

Зараховано в строк відбування покарання кожному із обвинувачених час їх попереднього ув`язнення з 27 вересня 2019 року по 17 червня 2020 року.

Згідно з вироком суду обвинуваченими вчинено злочини за таких обставин.

Е п і з о д № 1. В період часу з 19 год. 29 червня 2019 року до 10 год. 30 червня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою мовою групою осіб з обвинуваченим ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, шляхом пошкодження вікна проникли до будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 , звідки таємно викрали коробку цукерок «Вечірній Київ» вартістю 148,12 грн, пляшку коньяку вартістю 157,95 грн, пляшку шампанського «СОВЕТСКОЕ» вартістю 89,90 грн, фотоапарат «СМЕНА 8-М» вартістю 80 грн, фотоапарат «ФЕД 5» вартістю 200 грн, чим спричинили останній матеріального збитку на загальну суму 675,97 грн.

Е п і з о д № 2. 15 серпня 2019 року, близько 09 год., вони ж, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, повторно, шляхом пошкодження вікна проникли в квартиру АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_12 , звідки таємно викрали тример бензиновий «Дніпро М» вартістю 1466,67 грн та м`ясорубку «DELFA» вартістю 750 грн, чим спричинили останньому матеріального збитку на загальну суму 2216,67 грн.

Е п і з о д № 3. В цей же день, близько 11 год., вони ж, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, повторно, шляхом пошкодження вікна проникли в квартиру АДРЕСА_5 , яка належить потерпілій ОСОБА_13 , звідки таємно викрали телевізор «Samsung» модель «UA32J5000AK» вартістю 4533,33 грн з кронштейном до телевізора торгової марки «Elenberg» моделі «LCD-08441ТТ» вартістю 176,33 грн та ТV-тюнером «55ХHD Plus» вартістю 300 грн, гроші в сумі 4000 грн купюрами номіналом 500 та 200 грн та стабілізатор напруги вартістю 800 грн, чим спричинили останній матеріального збитку на загальну суму 9809,66 грн.

Е п і з о д № 4. 8 вересня 2019 року, в період часу 12 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв., вони ж, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою, повторно, шляхом пошкодження вікна проникли до будинку АДРЕСА_6 , який належить потерпілій ОСОБА_14 , звідки таємно викрали гроші в сумі 800 грн купюрами номіналом по 500, 200 та 100 грн, ліхтарик вартістю 350 грн, ручний годинник вартістю 360 грн, мобільний телефон «Lenovo А680» ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 3000 грн, ноутбук «АSUS X51L» вартістю 1999,67 грн, набір інструментів «INTEROOL» вартістю 1099 грн, золоту каблучку 585 проби вагою 1,57 г вартістю 1130 грн, золоту каблучку 585 проби вагою 1,86 г вартістю 1338,72 грн, золоту каблучку 585 проби вагою 2,76 г вартістю 1986,48 грн, які належать потерпілій, чим спричинили останній матеріального збитку на загальну суму 12063,87 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

Апеляційний перегляд вироку здійснюється за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати та постановити новий , яким зменшити міру призначеного покарання.

На переконання принесеної апеляції вказує , що під час досудового розслідування з боку працівників поліції до них застосовувалися незаконні методи дізнання , в результаті яких йому довелося зізнатися у вчиненні трьох епізодів крадіжки. При цьому , заперечує причетність знайомого ОСОБА_6 до крадіжок та його причетність до епізоду №1 , наголошуючи на тому , що на той час не був присутність в м. Полтаві , а був м. Гірник Донецької області. Також апелянт посилається на процесуальні порушення , допущенні судом , зокрема недопит свідків , неправдиві покази потерпілих , безпідставне посилання на запис камер відеоспостережень , оскільки у ньому не зафіксовано проникнення до вікон потерпілих. Апелянт викладає свою версію подій, за якою , ОСОБА_15 нічого не знав про крадіжки , а він йому казав , що в цих квартирах живуть знайомі , які винні йому гроші та замість них розраховуються речами.

При цьому , визнаючи вину за три епізоди , щиро кається та просить пом`якшити покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати і постановити новий , яким його виправдати по всім епізодам обвинувачення.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим , що докази , покладені в основу обвинувального вироку , є недопустимими , зазначаючи про те , що 25 вересня 2019 року працівники поліції їх викрали у м. Києві та призвели до м. Полтави, де на невідомій квартирі застосовували недозволені методи дізнання в результаті яких він зізнався у вчинених злочинах. В подальшому , ним скеровано скаргу до ДБР , а суд , не дочекавшись закінчення досудового розслідування , постановив обвинувальний вирок .

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 вказував , що під час затримання та подальших слідчих дія він був позбавлених правової допомоги, їхні покази у вироку суду викладені неповно та неточно, а наявні у матеріалах справи відеозаписи з камер спостереження містять тільки запис як він спільно з ОСОБА_16 рухався в районі Центрального ринку в м. Полтаві , що жодним чином не вказує про причетність до крадіжки .

Заперечує також апелянт покази свідків - ОСОБА_17 , потерпілої по першому епізоду ОСОБА_11 . Наголошує ОСОБА_6 в доповненнях на застосуванні щодо них недозволених методах дізнання з боку працівників поліції.

Просив обвинувачений ОСОБА_6 визнати усі первинні покази та відео відтворення недопустимими доказами з підстав порушення права на захист , ненадання йому захисника. Звертає увагу також обвинувачений , що на відео слідчого експерименту вбачається , що оперативні співробітники підказують йому обставини вчинення злочину по епізоду3 №1 , що , на його переконання , вказує на непричетність до цього злочину.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , проаналізувавши доводи апеляційних скарг з доповненнями , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями статті 94 КПК України передбачено , що суд за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження , керуючись законом , оцінює кожний доказ з точки зору належності , допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального - процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який вони засуджені , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Натомість , доводи апеляційних скарг обвинувачених з доповненнями , колегія суддів вважає непереконливими.

Зокрема , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку суду , доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про невчинення ним таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 за епізодом №1.

При цьому , враховуючи , що вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_7 стосовно крадіжок майна за епізодами № 2,3,4 апелянтом не оспорюється, апеляційний суд доведеність вини ОСОБА_7 за ними не переглядає.

Вказуючи на непричетність до даного епізоду , обвинувачений ОСОБА_7 вказував , що на час його вчинення він не перебував в місті Полтава , а матеріали провадження не містять належних та допустимих доказів його винуватості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , за наведених у вироку обставин є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими судом доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Показання обвинуваченого , який лише частково визнав вину, районний суд обґрунтовано оцінив як спосіб захисту з метою зменшення відповідальності за вчинені злочини, оскільки такі показання спростовуються сукупністю безпосередньо та повно досліджених судом доказів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження , 30 червня 2019 року потерпіла ОСОБА_11 звернулась до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та повідомила про вчинення крадіжки з її будинку, про що свідчить протокол прийняття заяви від неї, який був досліджений в суді. Вона також надала згоду на проведення огляду місця скоєння злочину (том 1 а. п. 219, 220).

Відповідно до заяви ОСОБА_17 останній надав згоду на огляд фотоапарату «ФЕД-5», який був вкрадений з будинку потерпілої ОСОБА_11 та який він придбав у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (том 1 а. п. 233, 234).

При пред`явленні для впізнання по фотознімках свідок ОСОБА_17 впізнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, у яких в один із днів кінця червня 2019 року він придбав фотоапарат «ФЕД-5» (том 1 а. п. 235-237, 238-240).

При пред`явленні для впізнання речей потерпіла ОСОБА_11 впізнала фотоапарат «ФЕД-5», який обвинувачені після крадіжки збули свідку ОСОБА_17 як той, що був у неї викрадений з будинку під час крадіжки, протокол про що був досліджений в суді (том 1 а. п. 241-243).

Викладені вище докази у їх сукупності доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у крадіжці майна потерпілої ОСОБА_11 та спростовують показання обвинуваченого про його непричетність до цього епізоду.

Обставина щодо перебування ОСОБА_7 в день вчинення злочину в іншому місці , про що він наголошував в апеляційній скарзі , жодним доказом не була підтверджена.

Не може , на переконання колегії суддів , слугувати підставою визнання доказів по епізоду №1 недопустимими та обставина , що ОСОБА_17 не був безпосередньо допитаний в суді першої та апеляційної інстанції.

Так , орган досудового розслідування , на підтвердження винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 надав : протокол прийняття заяви потерпілої про кримінальне правопорушення ; протоколом огляду місця події; заяву ОСОБА_17 про згоду на огляд фотоапарату «ФЕД-5»; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протокол пред`явлення речей для впізнання.

Сукупність вказаних доказів вказує на зв`язок викрадених у потерпілої ОСОБА_11 речей саме з обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_6 .

Так , свідком ОСОБА_17 добровільно видано фотоапарат «ФЕД-5» , який в подальшому був опізнаний потерпілою ОСОБА_11 , як фотоапарат , який був у неї викрадений.

Під час впізнання за фотознімками ОСОБА_17 впізнав осіб , у яких придбав вказаний фотоапарат , якими виявилися ОСОБА_7 і ОСОБА_6 .

При цьому , свідок ОСОБА_17 не є свідком безпосередніх подій злочину, а засвідчує тільки обставини щодо реалізації викрадених речей .

На переконання колегії суддів , ті процесуальні документи , які складені за результатом проведення слідчих дій за участю ОСОБА_17 є самостійними доказами по справі , та обставини , які встановленні за допомогою цих доказів не потребували обов`язкового підтвердження під час безпосереднього допиту ОСОБА_17 як свідка в суді першої інстанції.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на тому , що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку , що наданими стороною обвинувачення доказами поза розумним доказом доведено вчинення ОСОБА_7 таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 за епізодом №1 та висновки суду першої інстанції в цій частини є обґрунтованими .

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду , доводи апелянтів про непричетність до вчинених епізодів злочинного діяння обвинуваченого ОСОБА_6 та необхідність з цих підстав закриття кримінального провадження щодо нього.

Так органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 кваліфіковано по всіх епізодах за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. При цьому домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивного боку.

Верховний Суд неодноразово висловлювався , що домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Як видно з матеріалів кримінального провадження та встановлених фактичних обставин, зокрема , згідно переглянутих відеозаписів з камер відеоспостереження та досліджених протоколів оглядів , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в усіх випадках скоєння крадіжок перебувають разом як до скоєння крадіжки, так і після цього, утримуючи викрадене та переміщаючи його від місць скоєння злочинів. Їх поведінка безперечно, на переконання суду, свідчить як про узгодженість дій, так і спільність намірів.

Підстав визнавати відеозаписи з камер відеоспостереження недопустимим чи неналежним доказом , як про це наголошує обвинувачений ОСОБА_6 в доповненнях до апеляції , колегія суддів не вбачає.

Жодний обґрунтованих законних підстав для цього , апелянтом не наведено.

Також, в матеріалах провадження міститься інформація, надана ломбардами , згідно якої кредит під заставу зокрема , золотих виробів , які в подальшому опізнані потерпілими як викрадені , отримував і ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 .

Доводи апелянтів щодо того , що ОСОБА_6 не був обізнаний про те , що ОСОБА_7 вчиняються крадіжки , а дії останнього сприймалися як отримання боргів від його знайомих речами замість грошей , виглядають непереконливо.

З огляду на вік обвинуваченого ОСОБА_6 , його життєвий досвід , наявність у нього судимості за корисливі злочини проти власності , колегія суддів вважає , що він мав можливість відрізнити обставини , які вказують на вчинення злочину іншою особою , від обставин , які вказують на правомірні дії цієї особи .

З огляду на це , на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, зважаючи на конкретні обставини провадження, суд правильно надав юридичну оцінку узгодженим діям осіб та обґрунтовано кваліфікував їх за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Колегією суддів також було вжито заходів щодо перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу застосування до нього недозволених методів слідства та порушення права на захист під час досудового розслідування через ненадання захисника. За результатами проведеної ДБР перевірки було встановлено відсутність складу злочину в діях посадових осіб національної поліції.

В цьому контексті колегія суддів також звертає увагу, що обвинувачені ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 не вказують, що хоча б один із доказів, які були покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані органом досудового слідства внаслідок застосування до них недозволених методів дізнання.

Таким чином , у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статі 374 КПК наведено докази , на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази , що не викликають сумнівів у їхній достовірності , а дії обвинувачених правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, особу винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинувачених , зокрема те , що кожний із обвинувачених раніше засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, та має невідбуте покарання за попереднім вироком, і дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення кожному із обвинувачених покарання у виді позбавлення волі.

Правильно призначено остаточне покарання обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання кожний із них вчинив новий злочин.

Підстав вважати вказане покарання суворим, про що наголошує в апеляції обвинувачений ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Вирок суду відповідає приписам ст.374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які були б допущені судом першої інстанції і ставили б під сумнів законність судового рішення , за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги обвинувачених із доповненнями слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_6 - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін , а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а особою , яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4