Справа № 462/6858/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000019 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підзвіринець Городоцького (на даний час Львівського) району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає в Реабілітаційному центрі «Нове покоління» на АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 05.05.2020 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 15.10.2020 року приблизно о 23.30 год., перебуваючи в приміщенні залу очікування для громадян Головного вокзалу м.Львова за адресою: м.Львів, пл.Двірцева,1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Neffos X 20» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2900 грн., та провідні навушники марки «Sony», вартістю 100 грн., котрі знаходились на дерев`яному стільці біля потерпілої ОСОБА_5 , коли остання заснула, чим завдав їй майнову шкоду в загальному розмірі 3000 грн.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.185 ККУкраїни, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, зазначивши зокрема, що взяв мобільний телефон та навушники, поки потерпіла ОСОБА_5 спала, та сховав їх у кишеню. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про такі свої дії, просить суд його суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_4 до вчинення даного злочину був засуджений 05.05.2020 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності; ту обставину, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним повторно під час іспитового строку, а отже належних висновків він для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_4 .

Також суд враховує особу винного, який одружений, проте проживає окремо від сім`ї, не працює, на обліку щодо узалежнень та в лікаря-психіатра не перебуває, згідно наданої характеристики за місцем реєстрації проявив себе із задовільної сторони, на час судового розгляду проживаєв Реабілітаційному центрі «Нове покоління».

Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_5 , викладену в поданій на адресу суду заяві, що при обранні виду і міри покарання вона покладається на розсуд суду, а також те, що обвинувачений повернув вкрадені речі потерпілій, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів,у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового умисного злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі № 127/25037/17, щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч. 1, 4 ст. 71, ч. 3 ст. 72), п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 року був засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, проте під час іспитового строку за вказаним вироком він вчинив нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слідвирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26.10.2020 року було накладено арешт на речові докази мобільний телефон марки «Neffos X 20» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером телефона НОМЕР_3 , а також навушники чорного кольору марки «Sony», а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, вказаний мобільний телефон та навушники повернути потерпілій ОСОБА_5 , як власнику.
Процесуальні витрати відсутні.
Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст. 100, 174, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 року, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня звернення вирокудо виконання.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26.10.2020 року арешт на майно - мобільний телефон марки «Neffos X 20» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером телефона НОМЕР_3 , а також навушники чорного кольору марки «Sony», і повернути таке майно потерпілій ОСОБА_5 , як власнику.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1