Справа № 471/816/22
Провадження №1-кп/471/81/22
Номер рядка звіту 93
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Братське Миколаївської області кримінальне провадження зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 18.10.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Братського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 3-ї групи, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.12.2006 року за ч. 2 ст. 186 КК України строком до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з умовно-іспитовим строком на 2 роки;

вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 19.08.2013 року Вознесенською виправною колонією по відбуттю строку покарання;

ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 14.03.2018 року звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучі обізнаним, що з 24.02.2022 по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні діє воєнний стан та будучи раніше судимим та маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та знову вчиним корисливий злочин.

Так, у вечірній час 14.10.2022, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на території власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 розпивали алкогольні напої. Після чого, того ж дня, ОСОБА_5 пішов додому та залишив на території домоволодіння ОСОБА_4 велосипед марки «Discovery», чорного кольору, вартістю 2632,50 грн., котрий належить його співмешканці ОСОБА_6 .

Після чого, 15.10.2022 року у ОСОБА_4 , виник корисливий умисел на таємне викрадення велосипеду марки «Discovery», чорного кольору, котрий належить ОСОБА_6 .

Того ж дня, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим, діючи повторно, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди потерпілому, та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку велосипеду марки «Discovery», чорного кольору, вартістю 2632,50 грн., котрий належить ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_4 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 2632, 50 грн.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини злочину і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 , себе визнав винними повністю, підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, щиро покаявся, зазначив, що повернув викрадене майно потерпілій.

Враховуючи покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю, дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує: ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно із ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.

При цьому суд вважає неможливим визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої - рецидив злочину (згідно обвинувального акту), оскільки у ч. 4 ст. 67 КК України вказано, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Таким чином, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання призначення покарання та звільнення від нього чи його відбування нерозривно пов`язані між собою, оскільки визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, не заперечував фактичних обставин справи (через що провадження в суді розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК), повернув викрадене. При цьому, сторона обвинувачення в обвинувальному акті також визнала обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має ІІІ групу інвалідності. Тому суд вважає, що непогашена судимість, не є перешкодою для застосування до нього ст. 75 КК (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17).

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе у даному конкретному випадку, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України та 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Речові докази: згідно вимог п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, необхідно повернути законному володільцю.

Керуючись ст.ст. 373-374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

На підставі п.п 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 слідуючі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази повернути законному володільцю.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8