Справа № 453/1329/21
№ провадження 1-кп/453/26/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № №0000102 від 04 вересня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Либохора Сколівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, згідно з ст. 89 КК України раніше не судимий, не депутат, не адвокат, не нотаріус,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 зобов`язаний, відповідно до виконавчого листа Сколівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року у справі №453/1605/14-ц сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_4 , будучи працездатним, обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, зобов`язаний як батько утримувати свою неповнолітню дочку, у період з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2021 року, злісно ухилився від сплати аліментів, чим допустив заборгованість по аліментах в сумі 32 969,51 грн., хоча мав реальну можливість до сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), загальна сума якої за період з 01 серпня 2017 по 01 вересня 2021 складає 32 969,51 гривень, що виразилось у наступному.

Так, ОСОБА_4 з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2021 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки він у вказаний період на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, мав від тимчасових робіт прибутки, які витрачав на власні потреби, не допомагав матеріально в утриманні своєї дочки при відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. Крім того, на письмові вимоги державного виконавця Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) про обов`язок сплати таких не реагував. А також, незважаючи на неодноразові попередження державного виконавця про наслідки ухилення від їх сплати та звернення потерпілої ОСОБА_7 про необхідність погашення заборгованості з аліментів, ОСОБА_4 виплачувати аліменти відмовлявся, виплат не здійснював та продовжував ухилятися від виконання рішення суду.

Своїми умисними діяннями (діями та бездіяльністю) допустив заборгованість з виплати встановлених рішенням Сколівського районного суду від 05 грудня 2014 року коштів на утримання дочки, яка за період з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2021 року складає 32 969,51 грн., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_4 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинуваченні обставини. Пояснив, що допустив заборгованість через нестачу коштів, оскільки не працює, перебивається тимчасовими заробітками.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дитини.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує практику Верховного Суду, (постанова N634/609/15-к від 01.02.2018 року щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до п. 1 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 зі змінами від 06.11.2009 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його характер та наслідки, особу обвинуваченого, який згідно з ст. 89 КК України, раніше не судимий, зареєстрований в с. Либохора Стрийського району Львівської області, за місцем реєстрації характеризується позитивно, проживає в с. Либохора Стрийського району Львівської області із братом, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також думку потерпілої, яка при призначенні покарання поклалась на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання та, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, переконаний, що обвинуваченому повинно бути призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Цивільний позов не заявлений.

Речових доказів та судових витрат по справі немає.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1