КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що висновок про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Проте, аналіз даних про особу засудженого вказує на те, що ОСОБА_6 на даний момент не досяг необхідного ступеня виправлення, а лише стоїть на шляху виправлення, що не свідчить про те, що цілі покарання досягнуті у більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Уманського міського суду Черкаської області від 11.02.2019 року, а тому суд дійшов висновку, що застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин і не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на переконання суду першої інстанції, застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України є необґрунтованим та передчасним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2022 року та постановити апеляційним судом нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування не відбутої частини покарання за вироком Уманського міського суду Черкаської області від 11.02.2019 року.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм законодавства судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосована, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Інших критеріїв чинним законодавством не визначено.

При цьому вказує, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, судом не враховано, що він працює, має позитивну характеристику, постановою начальника установи його переведено на дільницю соціальної реабілітації і за час відбування покарання не має жодного стягнення, що свідчить про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду справибув належним чином повідомлений через адміністрацію ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», клопотань про його участь під час апеляційного розгляду чи про відкладення розгляду справи до суду не подавав, а тому, з огляду на положення ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 №1-в/357/548/22 та доводи викладені в його апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження №1-в/357/26/22 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Згідно ч.1 ч. 2 ст. 81 КК України до осіб які відбувають покарання зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим строку покарання, визначеного у частині 3 цієї статті.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень. Після звільнення з місць позбавлення волі, у тому числі і умовно-достроково, засуджений ОСОБА_6 знову вчинив злочин, за який був засуджений із застосуванням іспитового строку, під час якого знову вчинив злочин, за який відбуває покарання на даний час. 13.01.2021 ОСОБА_6 був розглянутий на комісії колонії і застосуванні до нього ст. 101 КВК України - відмовлено, оскільки має недостатній ступінь виправлення. 13.01.2021 був розглянутий на комісії колонії і у застосуванні ст. 82 КК України - відмовлено з аналогічних підстав. 27.10.2021 знову був розглянутий на комісії колонії і комісією було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України.

Крім того, суд зазначив, що згідно довідки про заохочення та стягнення за весь період відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 4 рази застосовувалися заходи заохочення, а саме: 22.10.2021 та 18.01.2022, 26.04.2022, 26.07.2022, 26.10.2022 року, стягнень не має. Однак формальний факт відсутності у ОСОБА_6 стягнень, як вірно зазначив суд першої інстанції, не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

За приписами п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення, оскільки згідно довідки про прибутки по місяцям засуджений ОСОБА_6 із чотирьох років відбування покарання був працевлаштований лише одинадцять місяців у період часу з серпня 2021 по листопад 2021 та з квітня 2022 по серпень 2022, однак факту працевлаштування засудженого на протязі четвертої частини терміну покарання та станом на час розгляду клопотання не достатньо для висновку про сумлінність ставлення його до праці, а сам по собі факт працевлаштування не дає достатніх підстав для застосування до засудженого пільги умовно-дострокового звільнення, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, судом не враховано, що він працює, має позитивну характеристику, постановою начальника установи його переведено на дільницю соціальної реабілітації і за час відбування покарання не має жодного стягнення, що свідчить про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки висновок про сумлінність ставлення до праці слід робити за весь час відбування покарання, а не лише за період, що передує звільненню, а дотримання порядку та умов відбування покарання, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком і тому процес виправлення та перевиховання має бути стабільним і послідовним.

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, проте матеріали даного судового провадження не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, аналіз матеріалів даного судового провадження дає підстави вважати, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки наявність позитивної характеристики, кількість заохочень (4), які отримав засуджений ОСОБА_6 за період з 22.10.2021 по 26.10.2022 року та відсутність стягнень, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання умовно-достроково.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 та вважає, що оскаржуване рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3