Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/400/21
Провадження №: 1-і/332/28/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вітебська, громадянина Республіки Беларусь, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до арешту за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
встановив:

Прокурор Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя із письмовим клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, оскільки, будучи на свободі, останній має можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. ОСОБА_4 не має місця роботи, постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який згідно зі ст.12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, а також за останнім місцем проживання, де і було вчинено ним тяжке кримінальне правопорушення, обвинувачений не проживатиме, фактично не маючи місця проживання, у зв`язку з чим є ризик того, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, як проти життя і здоров`я, так і корисливі, а отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не відверне вказаних ризиків. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, у той же час, з об`єктивних причин завершити розгляд провадження до його спливу неможливо, підстави для скасування або зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у ньому.
Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання та просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, у вигляді особистого зобов`язання, обґрунтовуючи наступним. Доказів щодо наявності зазначених прокурором ризиків суду не надано. ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, зокрема корисливих злочинів не вчиняв. На даний час у ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я, він не може самостійно триматися на ногах, пересуватися, тому переховуватись не зможе. Вважає, що до обвинуваченого може бути застосований більш м`який запобіжний захід, зокрема у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків з`являтися до суду та не покидати м.Запоріжжя.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, проти задоволення клопотання прокурора заперечував.
Заслухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
У провадженні Заводського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України, в якому до обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалами слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя та суддів Заводського районного суду м.Запоріжжя строк тримання під вартою ОСОБА_4 був неодноразово продовжений, останній раз, - до 12.11.2022 включно.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 завершується 12.11.2022, завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Наявними в матеріалах кримінального провадження доказами встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено у виді позбавлення волі від 7 до 10 років. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя.
Обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином Республіки Білорусь, постійного місця проживання на території України та безпосередньо у м.Запоріжжі не має, не працевлаштований, відсутні законі джерела доходу, соціальні зв`язки відсутні, що підтверджує нестійкість соціальних зв`язків останнього, та у сукупності свідчить про велику ймовірність переховування обвинуваченого від суду та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.
Враховуючи, те, що сторона захисту на час розгляду клопотання не надала інформації за якою адресою взагалі, буде проживати обвинувачений ОСОБА_4 , у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку суду наявні обґрунтовані сумніви у можливості виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
До обставин (ризиків), які враховуються при вирішенні питання про запобіжний захід, безумовно належить військова агресія в Україні, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку сторін, введення воєнного стану в державі та військової агресії в Україні, обмежену можливість виконання правоохоронними органами своїх повноважень на даний час, суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що обвинувачений представляє ризики рецидиву та втечі, а зазначені фактичні обставини та дані характеристики його особи суд вважає такими, що не стримуватимуть обвинуваченого ОСОБА_4 від порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, тому є підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також, суд враховує те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.
Крім того, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20 вересня 2000 року № 192, обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.
ОСОБА_6 за вказаним порядком не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених п.п.1,5 ст.177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.
Враховуючи вищевказані норми закону, особи, які перебувають під вартою та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах слідчих ізоляторів. Отже, ОСОБА_4 , перебуваючи під вартою, зможе отримувати медичну допомогу, у зв`язку з чим, стан здоров`я обвинуваченого не може бути визначальним для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.
Таким чином, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.
Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачуються, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від суду.
Що стосується доводів сторони захисту, то на думку суду, вони не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді особистого зобов`язання.
Суд не визначає розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 січня 2023 року включно.
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Копію ухвали направити в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання, прокурору для відома.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя: ОСОБА_1