Номер провадження: 11-кп/813/337/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 06.12.2021 у к/п №0000396 від 25.08.2020 відносно:

ОСОБА_7 , яка який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого по найму, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Строк покарання визначено рахувати з дня проголошення вироку. Виконання вироку в даній частині покладено на Суворовський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області МЮ України за місцем проживання ОСОБА_7 .

Матеріали к/п за №0000396 внесеного до ЄРДР 25.08.2020 визначено зберігати в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 05.08.2020 приблизно о 23 год. він, знаходячись за місцем свого мешкання у дворі буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин та словесного конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_9 , діючи навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс останньому декілька ударів кулаком в область голови та один удар колючоріжучим предметом в область гребня правої здухвинної області, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2170 від 28.09.2020 тілесні пошкодження що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, що за критеріями п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, судом було допущена неповнота судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на такі обставини:

- він неодноразово повідомляв слідчого та прокурора, що 05.08.2020 приблизно о 23 год. у дворі будинку АДРЕСА_2 його сусід ОСОБА_9 спричинив йому середнього ступеня тілесні ушкодження та за вказаним фактом було розпочате кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто раніше ніж за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ;

- в судовому засіданні не було допитано свідка його сина, хоча він неодноразово заявляв клопотання про його допит, який був очевидцем подій, однак суд необґрунтованого відмовляв та наполягав на тому, щоб він мав захисника;

- судом не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 перебуває у дружніх відносинах із свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також фактичним місцем проживання потерпілого є квартира АДРЕСА_3 , де проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто потерпілий проживає разом зі свідками;

- в оскаржуваному вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, а відхилив інші.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 06.12.2021 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, з будь-якими клопотаннями не звертався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, а саме на:

- показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 5 серпня минулого року у вечірній час він разом з сусідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відпочивали у дворі буд. АДРЕСА_2 , зустріли ОСОБА_7 , який також мешкає в їхньому будинку. В процесі спілкування ОСОБА_7 чомусь вирішив, що він ображає його дружину, несподівано ОСОБА_7 став наносити йому удари в голову кулаками. Він сидів навприсядки, не очікуючи такої поведінки, впав на землю, потім встав, надавав ОСОБА_7 пару ляпасів, відштовхнувши від себе. Потім звернув увагу, що у нього болить бік, чим був вчинений поріз сказати не можете, так як не бачив, але у ОСОБА_7 в руках була скляна пляшка, він пив пиво, було розбите скло. Після конфлікту всі розійшлися по домівкам, ОСОБА_7 забрала дружина, він пішов до Ковалів, де йому обробили рану, там він залишився до ранку. Потім звернувся до лікарні. В спростування показів ОСОБА_7 щодо його неправомірної поведінки, ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у його сина був день народження, він не пам`ятає всіх обставин, які відповідають дійсності, взагалі ОСОБА_7 хворіє, у нього бувають напади, він падає, втрачає свідомість.

- показання свідка ОСОБА_10 , про те, що 5.08.2020 вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 знаходилися у дворі буд. АДРЕСА_2 , сиділи біля парадної на лавочці, ОСОБА_9 присів на карточки проти них, відпочивали. В процесі розмови ОСОБА_7 чомусь вирішив, що ОСОБА_9 зачепив гідність його дружини, накинувся на нього з кулаками, вдарив 5-6 разів по голові, від чого ОСОБА_9 впав, потім підвівся відштовхнув від себе ОСОБА_7 . В руках у ОСОБА_7 в той момент була скляна пляшка з-під пива «Балтика 7», потім побачила, що у ОСОБА_9 з боку текла кров, він кричав, що йому боляче. Її чоловік забрав пляшку з рук ОСОБА_7 та викинув, ОСОБА_7 пішов до парадної, а вони з чоловіком відвели ОСОБА_9 до себе додому, обробили рану, у них він і залишився ночувати, більше ніде не був, потім ОСОБА_9 звернувся до лікарні, так як рана стала гноїтися. У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 також додатково вказала, що поряд з ними більше нікого не було, ОСОБА_9 інші особи тілесні ушкодження не наносили, ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння, у його сина був День народження, він перший сам накинувся на ОСОБА_9 , і той вимушений був захищатися;

- показання свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких на початку серпня 2020 у вечірній час він вийшов увечері на вулицю відпочити. Разом з ним була його дружина ОСОБА_10 , сусід ОСОБА_9 , потім прийшов ОСОБА_7 , який також живе в їхньому буд. АДРЕСА_2 , вони знаходилися на лавочці, ОСОБА_9 сидів навприсядки навпроти них. ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння, тримав в руці скляну пляшку, почав пред`являти ОСОБА_9 якісь претензії, одразу став бити його по голові зверху вниз, пляшка вислизнула з його рук, розбилася, між ними сталася бійка. ОСОБА_9 відштовхнув ОСОБА_7 від себе, він розтягнув їх та всі розійшлися по домівках. У ОСОБА_9 був пробитий бік, у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не було, з дружиною вони залишили ОСОБА_9 у себе вдома, допомогли обробити рану. Може охарактеризувати обвинуваченого як адекватну людину, водночас зазначаючи, що ОСОБА_7 хворіє, у нього бувають напади, свідком якого він був;

- висновок судовомедичної експертизи №2170 від 28.09.2020 відповідно якого у потерпілого ОСОБА_9 було виявлене тілесне ушкодження у виді гранулюючої колото-різаної рани області гребня правої здухвинної області, яке могло утворитися від одноразової дії колючо-ріжучого предмету, утворення зазначеного тілесного ушкодження, виходячи з його характеру, в результаті падіння на площину з вертикального або близького до такого положення, виключається; травматична сила була спрямована безпосередньо в місце ушкодження та виходячи з його локалізації ОСОБА_9 міг бути звернений як передньою так і правою бічною поверхнею тулуба по відношенню до напрямку травмуючого предмету та яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисле легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Перевіряючи доводи обвинуваченого відносно того, що в судовому засіданні не було допитано свідка сина обвинуваченого, хоча він неодноразово заявляв клопотання про його допит, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Апеляційний суд зауважує, що матеріали провадження, у тому числі журнали судового засідання не містять відомостей про те, що обвинувачений під час судового розгляду заявляв клопотання про допит його сина.

Більш того, із показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не вбачається, що син обвинуваченого був очевидцем подій. водночас, зі із показань потерпілого вбачається, що під час конфлікту, були присутні саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та сидів незнайомий хлопець, який був очевидцем подій, який в подальшому залишив місце події (а.п. 32).

Ба більше, обвинувачений в апеляційній скарзі не порушує питання про допит будь-яких свідків у справі.

Колегія суддів критично оцінює посилання обвинуваченого відносно того, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають у дружніх відносинах із потерпілим, що свідчить про їх упередженість, оскільки вказані свідки перед допитом судом були приведені до присяги та попереджені про відповідальність за дачу неправдивих пояснень, окрім того, будь-яких об`єктивних обставин, які б ставили під сумнів їх показання або підтверджували наявність у них підстав обмовляти обвинуваченого ОСОБА_7 не надано, та судом об`єктивно не встановлено (а.п. 23, 27).

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги посилання обвинуваченого відносно того, що на розгляді у Суворовському райсуді м. Одеси перебуває провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення ч. 1 ст. 122 КК України, разом з тим звертає увагу на те, що обвинуваченим не надано будь-яких відомостей відносно руху вказаної справи, та апеляційним судом встановлено, що остаточне рішення по вказаній справі не прийнято. Більш того, наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_9 безумовно не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального проступку з огляду на зазначені вище обставини.

Перевіряючи доводи обвинуваченого відносно того, що в оскаржуваному вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, а відхилив інші, колегія зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. В той же час, в апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначено, які саме докази не були прийняті до уваги судом 1-ої інстанції. При цьому, в апеляційній скарзі обвинувачений порушує питання про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції.

В той же час, підстави для призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції визначені ст.ст. 412, 415 КПК України, однак на жодну із вказаних підстав обвинувачений ОСОБА_7 не посилається.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд 1-ої інстанції на виконання вимог ст. 65 КПК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків, а призначив покарання, яке є необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування або зміни вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 06.12.2021, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3