465/6440/22
1-кп/465/693/23
У Х В А Л А

Іменем України

13.02.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали кримінального провадження № 0000564 від 06.09.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого різноробочим у ЖЕК №4 м. Бровари Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

в с т а н о в и в :

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, аргументуючи свої вимоги тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та при подальшому його продовженні судом, що повністю виправдовують продовження терміну дії обвинуваченому ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Наголосив, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується 13.02.2023 року, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, тому просив клопотання задоволити, продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів з можливістю альтернативного внесення застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений щодо продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, вказав, що замість перебування під вартою міг би служити в Збройних Силах України, наміру ухилятися від суду не має, просив обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого позицію свого підзахисного підтримала, вказавши, що за обставинами справи дійсних ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду немає. У зв`язку з цим просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати ОСОБА_4 запобіжний захід, відмінний від тримання під вартою. При цьому, захисник звернула увагу на те, що обвинувачений бажає проходити службу в Збройних Силах України в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим в порядку ст.616 КПК України звернувся з клопотанням до прокурора про скасування йому раніше обраного запобіжного заходу, в ході розгляду якого з`ясувалося, що відомостей про військовий облік ОСОБА_4 ні за місцем його реєстрації, ні за місцем проживання немає, що зумовлює потребу у постановці його на військовий облік і проведення медичного огляду за місцем розгляду справи, які можливі лише в разі самостійної явки обвинуваченого до підрозділу військового комплектування. З огляду на це запобіжний захід у виді тримання під вартою перешкоджає безпосередній явці обвинуваченого до центру комплектування для вирішення питання можливості проходження ОСОБА_4 військової служби, а тому, захисник наполягає на зміні раніше обраного запобіжного заходу.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про неможливість прибуття в судове засідання по сімейним обставинам, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді клопотання суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпали, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. З огляду на встановлені обставини при розгляді клопотання, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків та потерпілого. Зазначені ризики не зменшилися.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслуговує також на увагу те, що ОСОБА_4 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період наявності незнятої та непогашеної судимості за попереднім вироком. Крім цього, наявність обґрунтованих ризиків вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та суду, підтверджується відомостями про місце проживання ОСОБА_4 , який зареєстрований у м. Харкові, як внутрішньо переміщена особа взятий на облік у м. Бровари, де по факту проживав до часу затримання, водночас на території м. Львова, тобто за місцем розгляду справи судом, житла не має і не працевлаштований. Також ризик можливого продовження злочинної діяльності посилюється тим фатом, що ОСОБА_4 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Боярською МТГ Київської області, був зарахований до складу сил територіальної оборони, а, відповідно, має досвід у військовій справі. З урахуванням наявності попередньої судимості наведене вказує на обґрунтованість позиції прокурора у поданому клопотанні про наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

У ході судового розгляду з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, жодних заборон застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом його здоров`я на даний час немає.

Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого на його намір проходити службу в Збройних Силах України як підставу для відмови в подальшому продовженні строку тримання під вартою, адже чинним кримінальним процесуальним законодавством чітко визначено процедуру скасування запобіжного заходу для проходження військової служби. Так, згідно положень ст.616 КПК України питання про проходження військової служби в Збройних Силах України ініціюється безпосередньо перед прокурором, яким здійснюється необхідна перевірка з можливим подальшим порушенням питання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою перед судом. На даний час результати здійсненої прокурором перевірки не давали підстав для звернення з клопотанням до суду про скасування ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, навпаки, з урахуванням конкретних обставини справи прокурор просить продовжити строк застосування раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, тому підстав для відмови в продовженні строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наміром обвинуваченого проходити військову службу наразі немає.

Також слід вважати неспроможними доводи захисника адвоката ОСОБА_5 про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою перешкоджає обвинуваченому в реалізації прав, передбачених ст.616 КПК України, з посиланням на те, що останній не може безпосередньо з`явитися до органів військового комплектування для взяття його на облік і проходження медичної комісії, адже здійснення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вимагає, в першу чергу, досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України. Право на скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, передбачене ст.616 КПК України, не є абсолютним і обумовлене обов`язковою наявністю висновку про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану. Такий висновок надається органами військового комплектування за місцем перебування обвинуваченого на військовому обліку. Судом встановлено, що на даний час прокурором вжито усіх заходів для здобуття інформації про придатність ОСОБА_4 до військової служби шляхом надіслання офіційних запитів до органів комплектування як за місцем зареєстрованого, так і фактичного місця проживання обвинуваченого, в тому числі й до того ж органу військового комплектування, на який вказував сам обвинувачений (Броварський ТЦК). Отримання прокурором відповідей про відсутність відомостей щодо військовозобов`язаного ОСОБА_4 не кореспондується обов`язком прокурора вживати заходів для постановки обвинуваченого на військовий облік. Процесуальний закон в межах здійснення прокурором повноважень, передбачених ст.616 КПК України, не зобов`язує публічного обвинувача здійснювати заходи, спрямовані на виконання обвинуваченим його військового обов`язку в частині постановки і перебування на військовому обліку, адже такий обов`язок лежить безпосередньо на військовозобов`язаному, який повинен був стати на такий облік раніше. Тому застосування на даний час до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не може вважатися перешкодою у реалізації його прав, передбачених ст.616 КПК України, а є тим заходом забезпечення, який застосовується до ОСОБА_4 у зв`язку з наявністю обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність яких на даний час не дає підстав для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи його зміни на інший запобіжний захід. В іншому випадку досягнення завдань кримінального провадження може бути нівельоване. З огляду на викладене підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з обмеженням свободи, на даний час, коли наявні ризики у кримінальному провадженні не зменшилися, немає.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, відсутність в обвинуваченого місця роботи та постійного проживання на території м. Львова, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а також особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження, суд визнає обґрунтованим клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативною можливістю внесення застави, яку з урахуванням корисливого характеру злочину та його обставин, відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України та абз.5 ч.5 ст.182 КПК України слід визначити у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Підстав для визначення альтернативного розміру застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб немає, адже прокурором у поданому клопотанні не обґрунтовано з достатньою повнотою підстави для збільшення раніше обраного розміру застави.

Керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, - відмовити.

Клопотання прокурора задоволити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 13 квітня 2023 року включно.

Залишити ОСОБА_4 заставу в раніше визначеному розмірі розмірі 100 (ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок - Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, IBAN:UA0000757, , одержувач: Територіальне управління державної судової адміністрації України в Львівській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за викликом прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками, потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначити 2-місячний строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України, має бути наданий уповноваженій службовій особі Львівської установи виконання покарання (№19) УДПтСУ у Львівській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань № 19" для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - з часу вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1