печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168 від 04.05.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, яке вилучене 21.07.2022 року під час проведення обшуку приміщення магазину «Воєнторг ДІСІ», за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 1.

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000168 від 04.05.222 року за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Прокурор, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в засідання не з`явилася, у зв`язку з чим її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_6 в засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заперечення щодо задоволення клопотання та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя прийшов наступного висновку.

Так, третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000168 від 04.05.222 року за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно положень ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Так, 21.07.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2022 року проведено обшук в приміщенні магазину «Воєнторг ДІСІ», за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 1.

За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено речі, а саме: шоломи балістичного чорного кольору у кількості 17 шт., два жорсткі диски, а саме: VD 1 TB, s|n WCC3FMPOYV5A та Seagate 2 TB, s|n Z4Z60H2S та відеореєстратор ALHUA s|n 4D00B4BPAM9383.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 КПК України слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Разом з тим, всупереч вимогам ч. 3 ст. 168 КПК України прокурором не надано даних про забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна, оскільки при передачі тимчасово вилученого майна складається протокол, у якому вказується, хто передав і яка уповноважена службова особа прийняла майно, із зазначенням його назви, кількості, міри, ваги, матеріалу, з якого воно виготовлено, та індивідуальних ознак.

Крім того, 22.07.2022 року старшим слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 винесено постанову про визнання речовими доказами, зокрема: шоломи балістичного чорного кольору у кількості 17 шт., два жорсткі диски, а саме: VD 1 TB, s|n WCC3FMPOYV5A та Seagate 2 TB, s|n Z4Z60H2S та відеореєстратор ALHUA s|n 4D00B4BPAM9383, проте в вказаній постанові та в клопотанні в повній не відображено кількісні і якісні характеристики предметів, всі інші індивідуалізуючі ознаки, які дозволяють відрізнити об`єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.

Право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, прокурором під час формування даного клопотання не враховано ст. 172 КПК України та всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та потягти за собою обмеження прав третіх осіб, за таких обставин клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168 від 04.05.2022 року, підлягає поверненню для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000168 від 04.05.2022 року, повернути прокурору, для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1