Справа № 752/9988/22
Провадження № 1-кс/752/3722/22
У Х В А Л А
Іменем України
01 вересня 2022 року м. Київ
Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва клопотання старшого слідчого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000352, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.
Мотивуючи означене клопотання прокурор вказує наступне.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого 08.07.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 26.08.2022, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наданням засобів для такого переправлення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а також в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наданням засобів для такого переправлення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 було оголошено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна як виду покарання, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України виникла необхідність у накладанні арешту на транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER з номерним знаком НОМЕР_1 , ключів запалення від даного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER з номерним знаком НОМЕР_1 .
Метою арешту майна прокурор зазначає конфіскацію майна як виду покарання, що відповідає положенням п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.
У судовому засідання винесене на розгляд слідчому судді клопотання прокурор підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували в повному обсязі, перш за все з підстави того, що автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, не перебуває у власності підозрюваного, а належить третій особі, що виключає можливість арештувати автомобіль з метою можливої конфіскації майна, як виду додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, долучені в його обґрунтування докази та заслухавши пояснення сторін, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведення досудового розслідування, в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого 08.07.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 26.08.2022, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наданням засобів для такого переправлення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а також в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, наданням засобів для такого переправлення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК).
За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом з цим, в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно, на яке слід накласти арешт, належало чи належить підозрюваному по кримінальному провадженню або особам, які в силу Закону повинні нести за нього цивільну відповідальність. Відповідні документи, що підтверджують право власності на майно не долучені. Конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним цим майном не долучені.

Матеріали клопотання не містять відомостей про власника автомобіля TOYOTA HIGHLANDER з номерним знаком НОМЕР_1 . Поряд із цим, у судовому засіданні стороною захисту було повідомлено, що вказаний автомобіль на праві приватної власності не належить підозрюваному, а стороною обвинувачення даний факт не заперечувався.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з цим, слідчий суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Із змісту вищезазначених норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.
Органом досудового розслідування належним чином не доведено, що автомобіль TOYOTA HIGHLANDER з номерним знаком НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , тобто обґрунтована можливість накласти арешт на атомобіль, як на майно підозрюваного, з метою забезпечення виконання передбаченого покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді конфіскації майна відсутня.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки застосування арешту майна на автомобіль TOYOTA HIGHLANDER з номерним знаком НОМЕР_1 матеріалами клопотання не доведена.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -
УХВАЛИВ:
1.Клопотання залишити без задоволення.
2. Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1