УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення у відповідність вироку суду відносно ОСОБА_3 ,-

Встановив:

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2022 р. ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Вирок набрав законної сили 05.01.2023 р.

22.02.2023 р.до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло подання Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення у відповідність вироку суду з тих підстав,що згідно резолютивної частини вироку, засудженого звільнено від відбування покарання відповідно до ст.75,76 КК України ,однак не зазначено обов`язків,які покладаються на засуджену особу.

На думку автора подання,вирок суду відповідно до ст.539 ч.1 КПК України потребує приведення у відповідність до закону,а саме ст..76 КК України.

В судове засідання представник органу пробації не з`явився,у поданні зазначив про розгляд вказаного вище питання без його участі.

Прокурор не заперечує, що вирок суду в частині призначеного покарання повністю збігається з процесуальною позицією прокурора, висловленою в судових дебатах стосовно покарання обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження,які викликались на розгляд подання,в судове засідання не з`явились,що відповідно до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового засідання без їх участі.

Заслухавши подання, перевіривши матеріали кримінального провадження ,суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню таких підстав.

Як передбачено ст.537 ч.1 п.14,під час виконання вироків суд,визначений ст.539 КПК України,за клопотанням,зокрема,органу або установи виконання покарання має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя,які виникають при виконанні вироку.

Згідно положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України,ратифікована Законом від 17.07.1997 р. »Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,кожен має право на справедливий і відкритий розгляд будь-якого кримінального обвинувачення,висунутого проти нього,упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом ,встановленим законом.

Як встановлено ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»,суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19.02.2009 р.у справі «Христов проти України» суд зазначив,що право на справедливий судовий розгляд ,гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції,слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції,яка,зокрема,проголошує верховенство права як складову спільної спадщини Договірних держав.

Стаття 7 ч.1 Конвенції передбачає,що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Суд підкреслив, що термін «призначене» у другому реченні статті 7 ч. 1 Конвенції не можна тлумачити як такий, що виключає зі сфери дії цього положення усі заходи, котрі можуть бути вжиті після призначення «покарання» (Del Rio Prada проти Іспанії [ВП], § 88). Відповідно, якщо заходи, вжиті після призначення «покарання» або протягом його виконання, спричиняють нове визначення або зміну обсягу призначеного «покарання», то такі заходи мають підпадати під заборону ретроактивності покарання, визначену in fine у статті 7 ч. 1 Конвенції

У зв`язку з цим,щоб ухвалити рішення стосовно того, чи захід, вжитий протягом виконання покарання, стосується виключно умов його виконання чи ж, навпаки, змінює його обсяг, суд має встановити у кожному випадку, що саме дійсно передбачало у внутрішньому праві призначене «покарання», або, інакше кажучи, яким воно є за своєю суттю. Наприклад, запровадження змін в судовій практиці щодо умов застосування звільнення від покарання було визнане судом таким, що призвело до зміни у визначенні міри покарання, оскільки таке запровадження спричинило зміну на шкоду засудженій особі міри призначеного покарання

При ухваленні 05.12.2022 р.вироку відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,суд призначив покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України та з урахуванням процесуальної позиції сторони обвинувачення застосував ст.75 КК України,звільнивши засудженого від призначеного покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,не покладаючи на засудженого обов`язків,передбачених ст.76 КК України,з урахуванням стану здоров`я останнього,який є лежачим хворим,що є реалізацією дискреційних повноважень суду.

З урахуванням викладеного,суд дійшов висновку,що вирок є зрозумілим,а подання на законі не ґрунтується та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.537,539 КПК України,суд-

Постановив:

В задоволенні подання Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення у відповідність вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2022 р. відносно ОСОБА_3 -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання її копії.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1