КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 24 лютого 2023 року включно.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що ОСОБА_5 хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останньому, який перебуває у статусі обвинуваченого, знову повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також, що на даний час відносно нього ухвалено два обвинувальних вироки, що, на думку суду, свідчить про реальність ризику ухилення ОСОБА_5 від суду та можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі цих та інших обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2022 року у справі № 753/6650/17 та постановити нову ухвалу, якою в порядку ст. 183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що ухвала суду від 27 грудня 2022 року, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, передбачених статтями 177, 193, 194, 196, 197, 331 цього Кодексу та практики ЄСПЛ; необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також невмотивованою.

При цьому, у своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 зазначає про те, що, в порушення вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, прокурор, подаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а також безпідставно послався на неможливість застосування застави, оскільки його доводи повністю спростовуються вимогами кримінального процесуального закону та сталою судовою практикою.

Зокрема, аналізуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України про те, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті, в тому числі з точки зору буквального тлумачення положень вказаної норми закону, захисник вказує на те, що суд має право не застосовувати заставу у випадках, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, тільки у разі реального настання суспільно небезпечних наслідків (у вигляді загибелі людини).

Між тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 не інкримінується загибель будь-якої особи, оскільки відповідно до правової кваліфікації обвинувачення, ОСОБА_5 інкримінується вчинення незакінченого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України на стадії готування.

Отже, з урахуванням цих та інших, наведених у скарзі, обставин, захисник вважає, що підстави, які б (відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України) давали суду право не визначати розмір застави, - відсутні, а тому рішення є незаконним.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на наявність двох обвинувальних вироків відносно ОСОБА_5 , за якими останньому призначені реальні терміни ув`язнення, як на підтвердження того, що тільки перебування ОСОБА_7 в місцях тримання під вартою може запобігти ризикам ухилення від суду та знизить ймовірність здійснення ним тиску на свідків по даній справі, нічого не змінює, оскільки, навіть у разі зміни чи скасування запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 все одно залишиться утримуватись у місцях попереднього ув`язнення за вказаними вироками, що знов ж таки нівелює наявність ризиків на які посилається сторона обвинувачення.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, з посиланням на правові позиції ЄСПЛ, наведені у рішеннях цього суду справах «Єлоєв проти України», «Соловей і Зозуля проти України», «Боротюк проти України» та «Харченко проти України», захисник констатує, що на цей час є всі підстави для ствердження про те, що ОСОБА_5 тримається під вартою понад усі розумні строки та має бути негайно звільнений, оскільки при прийнятті ухвали від 27.12.2022 про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, судом не наведено відповідних мотивів прийнятого рішення, окрім тих, які вже наводились у попередній ухвалі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд його скарги без участі сторін, яку підтримав обвинувачений під час виходу на відеоконференцзв'язок з ІТТ ГУ НП у м. Києві, де він утримується під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали суду від 27 грудня 2022 року та копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а також на те, що суд не мав достатніх правових підстав не визначати розмір застави, не можуть бути визнані безумовними підставами для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.

По-перше, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, з посиланням на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Тобто, відповідний обов`язок, як прямо передбачено законом, покладається на суд лише при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В даному ж випадку предметом перегляду в апеляційному порядку виступає ухвала суду про продовження, а не про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд апеляційної інстанції не вправі давати будь-яку правову оцінку попереднім рішенням суду, в тому числі рішенню суду про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, коли на нього (суд) покладався обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 183 КПК України.

По-друге, згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, не тільки щодо злочину, який спричинив загибель людини (п. 2), а й щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1), незалежно від стадії його вчинення.

Тобто, та обставина, що ОСОБА_5 , згідно обвинувальному акту, було висунуто обвинувачення зокрема лише як організатору у готуванні до вчинення злочину, передбаченого п.п. 6, 9, 11, 12, 13, ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисного вбивства за обтяжуючих обставин та що його діями не було спричинено загибель людини, не дає підстав для висновку, що суд першої інстанції, як при постановленні ухвали про застосування, так і при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, був зобов`язаний визначити розмір застави, як це передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки для цього існували перешкоди, передбачені ч. 4 цієї статті.

Безпідставними слід також визнати доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для продовження строку тримання останнього під вартою, з урахуванням наведених у скарзі обставин, оскільки вони не ґрунтуються на нормах процесуального права, у тому числі тих, на які захисник посилається у свої скарзі, а також на фактичних обставинах даного кримінального провадження, які були встановлені під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Більш того, такий запобіжний захід як застава, також може бути застосований лише за наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 цього Кодексу.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючирішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, навівши в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням, оскільки вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на вимогам закону.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», питання про те, чи є тривалість тримання особи під вартою обґрунтованою, має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення), аналогічний висновок міститься також у рішенні у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 24 лютого 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 24 лютого 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 753/6650/17

Номер провадження: 11-кп/824/1824/2023

Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1