Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 693/1454/14-к
Провадження № 1-кп/711/282/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 24.03.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 24.03.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.11.2022 року включно.

07.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.115 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з цим, ризики, передбачені п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, вчинення зґвалтування та крадіжок, відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому усвідомлює реальність відбування покарання у разі доведеності вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому перебуваючи на волі може ухилятися від суду.

При цьому ОСОБА_4 протягом тривалого часу (більше п`яти років) переховувався від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим запобіжним заходом, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти належну процесуальну поведінку останнього.

Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів.

Постановою КМУ №928 від 19.08.2022 на всій території України продовжено карантин через COVID-19 до 31 грудня 2022 року.

Разом з цим, Верховний Суд у листі №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» надав методичні рекомендації про те, що у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Указом Президента України №573/2022 від 23.08.2022, воєнний стан в Україні продовжений до 21.11.2022 включно.

Враховуючи те, що на даний час продовжує діяти карантин по запобіганню поширення на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також п.5 методичних рекомендацій Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у зв`язку з неможливістю зібрати колегію суддів, визначену по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з тимчасовою відсутністю члена колегії - судді ОСОБА_7 (перебування на лікарняному), розгляд клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювався головуючим суддею, визначеної колегії суддів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала подане клопотання та просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_6 просив суд відхилити клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши обґрунтування прокурора ОСОБА_3 , пояснення і заперечення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , думку потерпілого ОСОБА_6 суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з нормами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.115 КК України, при цьому санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.11.2022 року включно.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»).

У справі «Ілійков проти Болгарії», Європейський суд з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» зазначено, що ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

На думку суду, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилявся від явки до суду, в зв`язку з чим судом виносились ухвали про його привід та було оголошено у розшук, кримінальні правопорушення, передбачені п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, і передбачають покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна, а також враховуючите, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, що свідчить про стійку схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, а тому ризики, про які зазначає прокурор, щодо можливості продовження злочинної діяльності у якій ОСОБА_4 обвинувачується чи вчинення інших кримінальних правопорушень є обґрунтованими та на даний час не зменшилися.

Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вже ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим, судом виносились ухвали про його привід та було оголошено у розшук, місце постійного проживання ОСОБА_4 є значно віддаленим від суду, знаходиться у прифронтовій зоні, де відсутнє належне поштове та транспортне сполучення, а тому ризики про які вказує прокурор, щодо ухилення обвинуваченого від явки до суду чи не належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків щодо заявлення в судові засідання, на думку суду є обгрунтованими.
За таких обставин, суд вважає, що ризики які були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, без шкоди вказаному кримінальному провадженню, на думку суду, на даній стадії судового розгляду - відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 131, 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, а також п.20-5 Перехідних положень КПК України та рекомендаціями Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05.01.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Відповідно до положень ч.3 ст.395 КПК України для осіб які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 09.11.2022 року о 17:00 годині.

Головуючий ОСОБА_1