Справа № 527/128/16-к
провадження № 1-кп/527/3/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Глобине кримінальне провадження № 0000626 від 28.08.2013 року про обвинувачення
ОСОБА_12 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, громадянин України, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, неодружений, військовозобов`язаний,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.03.2018 року ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та виправдано його за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в його діянні.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2018 року апеляційні скарги сторін задоволено частково, вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 20.03.2018 року щодо ОСОБА_12 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
18 грудня 2018 року до Глобинського районного суду Полтавської області надійшов від Полтавського апеляційного суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Відповідно до обвинувального акту 27.08.2013 року, близько 21:00 год., водій ОСОБА_12 на власному мотоциклі марки Хонда CDF 500, без державних номерних знаків, разом із пасажиром ОСОБА_8 , рухався у темний час доби по мокрому асфальтобетонному покриттю автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, у напрямку с. Бугаївка до с. Броварки Глобинського району Полтавської області.
Під час руху у вказаному напрямку, у заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_12 , діючи з необережності, не передбачивши можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, перебуваючи в обстановці, коли він міг і повинен був їх передбачити, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови: не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де допустив з`їзд та перекидання транспортного засобу у правий кювет, тим самим порушив вимоги п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", відповідно до якого:
-12.1. "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".
В результаті дорожно-траспортної пригоди пасажир ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 205 від 02.01.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми хребта, компресійного перелому-вивиху тіла 5 грудного хребця зі зміщенням з компресією спинного мозку, перелом дуги та особистого відростку 5 грудного хребця, перелом поперечного відростка тіла 7 грудного хребця, перелом правого поперечного відростку тіла 6 грудного хребця, переломи поперечних відростків тіл 3 та 4 грудних хребців, перелом остистого відростка 4 грудного хребця, закрита травма грудної клітки, переломи 5-8 ребер справа, правобічний гемопневматоракс, забій правої легені, садна лівої кисті, таза та правого вуха, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.
Згідно з висновком комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та медичної експертизи № 875/876/152 від 27.11.2014, у даній дорожній обстановці технічна можливість запобігти виїзду за межі проїзної частини для водія Хонда CВF 500 ОСОБА_12 визначалася виконанням ним вимог п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", для чого в нього не було перешкод технічного характеру.
В даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла Хонда CВF 500 ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 12.1 "Правил дорожнього руху України" і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.
Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_13 , які виразилися у необережних діях, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілого ОСОБА_8 , кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.
Допитаний в ході розгляду матеріалів кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, в частині того, що їхав на транспортному засобі без шолому та він не був зареєстрований, та показав, що приблизно вкінці серпня 2013 року біля 20:00 год. йому зателефонував ОСОБА_14 і запропонував разом поїхати до дівчат у сусіднє село Броварки, він не хотів їхати, так-як наступного дня вранці потрібно було їхати на Київ, тому що його мамі на роботу. Влад наполягав і він погодився, так-як вони товаришували, були в дружніх стосунках, але не надовго, заїхав забрав ОСОБА_15 після чого заїхали в магазин, купили цукерків солодких, печива і води і поїхали в сторону села Броварки. Був звичайний день, звичайні погодні умови. Він їхав у своїй смузі ближче до середини, до роздільної смуги. Дорога була вільна від транспорту і ОСОБА_16 його тримав за корпус, за живіт, обхвативши його, їхали про щось говорили і в один момент він відчув, що щось потягнуло його за ліву сторону, почав дивитися назад і побачив, що ОСОБА_15 немає на транспортному засобі, почав його поглядом шукати дивлячись назад і скотився в кювет. Втратив керування бо потерпілий «дернув» за ліву руку. Після того, як все відбулося, він почав шукати ОСОБА_15 , так-як рядом його не було. Подивився на дорозі, його не було. Пішов в кювет і знайшов його через метрів 70. Запитав, як він себе почуває, нащо він відповів, що погано. Він запропонував зателефонувати до швидкої, але ОСОБА_16 сказав, що не потрібно, телефонуй папі, зателефонував папі і він з мамою приїхали. Мама залишилася на місці, а папа поїхав за фельдшером. Після чого ОСОБА_17 привіз його маму і дідуся. Вони очікували довго швидку, приблизно до двох годин. На скільки пам`ятає мама потерпілого поїхала у кареті швидкої допомоги, а вони зі ОСОБА_18 приїхали раніше швидкої до лікарні на хвилин 20, приблизно так. Був він, його мама і дідусь. Очікували лікаря з Полтави оперувати. Їм повідомили, що потрібно ОСОБА_15 везти до Полтави або до Києва, тому що тут йому допомогти не зможуть. ОСОБА_19 зателефонувала їх бабусі, щоб домовлялася у ОСОБА_20 , прийняти ОСОБА_15 і прооперувати. У бабушки є знайомі лікарі. Приблизно о 02:00 ми приїхали на дачу, там все було зібрано і ми відразу виїхали до Києва. На наступний день у вечорі, приблизно о 17:00 привезли на реанімобілі ОСОБА_15 до лікарні швидкої допомоги. Біля лікарні швидкої допомоги очікували Денис, бабушка і дідусь, який розрахувався за послуги швидкої. В ОСОБА_20 мати ОСОБА_15 жила в їх родині тиждень. Бабуся та дідусь постійно допомагали готували їжу. Обвинувачений також відвідував потерпілого. Коли було потрібно папа обвинувачено і дідусь домовилися у себе на роботі і прийшли і здали кров. Спочатку ОСОБА_16 лежав в лікарні швидкої допомоги, а потім перевезли його в лікарню на ОСОБА_21 . Ми спочатку спілкувалися з ним добре, а потім батьки ОСОБА_15 почали залякувати і тиснути, щоб ми купили квартиру в Києва і дали мільйон гривен. Батьки домовлялися про перебування ОСОБА_15 в ОСОБА_22 , батьки віддали гроші приблизно 2000 доларів, батьки ОСОБА_15 розписку писати відмовились, потім припинили спілкування. В обвинуваченого був темно сірого кольору з красними вставками китайський мопед, рухався по правій полосі на швидкості 50-60 км/год, потерпілий під час руху тримався за його корпус, з`їхав в лівий кювет, їхав в напрямку м. Кременчук. Після ДТП транспортний засіб залишився на місце, де в подальшому подівся обвинуваченому не відомо. Мотоцикл ОСОБА_23 ніколи не належав обвинуваченому, раніше його двоюрідний брат ОСОБА_24 із м. Донецьк приїжджав сірим мотоциклом HONDA до них у гості, обвинувачений кілька разів на ньому їздив. Коли сталася подія брат вже поїхав додому.

Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Допитаний під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 27.08.2013 року близько 22-ї години їхали в сусіднє село погуляти, їхали мотоциклом, хотіли обігнати фуру, була велика швидкість, почало кидати в різні сторони, його скинуло з мотоцикла, спочатку був на дорозі, потім оказався у кюветі, викинуло на ліву сторону. Мотоцикл Хонда, його купив ОСОБА_25 чи в ОСОБА_26 чи в Севастополі, йому його пересилали по Новій пошті, забирати мотоцикл їздили з батьком потерпілого ОСОБА_27 . З Бугаївки їхали на Броварки, випили 1 літр пива на двох, швидкість 120 км/год, була роса волога дорога. Коли впав лежав на животі, було темно, транспортний засіб не бачив, приїхала швидка, забрали до Глобинської ЦРЛ, потім перевезли до лікарні в Київ, в Київі був у двух лікарнях, потім меле відвезли в Лосятино на реабілітацію, Витрати на лікування операцію оплачував батько, батьки ОСОБА_25 теж допомагали, суми йому невідомі. Підтримував заявлений цивільний позов в повному обсязі, при вирішенні питання про призначення покарання покладався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_28 (була допитана 17.09.2019 року) під час її допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснила, що у 2013 році надійшов виклик до швидкої, виїхали, приїхала за ОСОБА_29 , побачили авто з включеними габаритами та людину на узбіччі. Від людей дізналися, що сталося ДТП, постраждалий був без шолому, вони його погрузили, повезли в реанімацію, була темна пора, лежав головою до дороги.
Свідок ОСОБА_30 (була допитана 17.09.2019 року) під час її допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснила, що її викликали на виклик пізно ввечері, між ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , люди ОСОБА_25 та ОСОБА_33 їхали на чомусь, транспортний засіб не бачила, її віз батько, була мати, потім приїхала машина мати ОСОБА_25 , потім приїхала швидка, ОСОБА_34 забрали до лікарні. Раніше бачила по селу Денис їздив на мотоциклі, «літав» - швидко їздив, в той день пройшов дощ, кювет був вологий, потерпілий був при свідомості говорив, що не відчуває ніг. На місці транспортного засобу не бачила.
Свідок ОСОБА_35 (був допитаний17.09.2019 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що працював машиністом на насосній станції, було давно, де журив, вийшов покурити на дорозі зупинився автомобіль, виключились «габарити», потім приїхала швидка, вирішив подивитися, там були люди, один чоловік повідомив, що сталося ДТП хлопці розбилися на мотоциклі. Коли поїхала швидка, через деякий час прийшли двоє чоловіків, попрохали поставити мотоцикл, через деякий час знову постукали, забрали мотоцикл. Зранку після 7-ї години пішов на місце ДТП, знайшов тахометр спідометр, який знаходився в мене довгий час потім вилучила поліція видав добровільно. Пам`ятаю мотоцикл Хонда сірого кольору, був вивернутий руль, розбита пластмасса.
Кременчуцьке міжрайонне управління водного господарства листом від 18.12.2015 № 01-02/578 повідомило, що ОСОБА_35 з 27.09.2012 є машиністом насосної станції Градизької дільниці, насосна станція № 5, що розташована поблизу автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (т. 2, а.с. 240). Табелем обліку робочого часу підтверджено його перебування на роботі 27.08.2013 14 годин, а 28.08.2013 8 годин (т. 2, а.с. 241).
Свідок ОСОБА_36 (був допитаний 05.11.2019 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що він є батьком потерпілого, на досудовому розслідування його ознайомлювали з матеріалами справи, 27.08.2013 року біля 22.20 год. подзвонив ОСОБА_37 і повідомив, що на трасі поміж Бугаївкою та ОСОБА_31 в бік Кременчука, орієнтир 5-та насосна станція у кюветі, там вже було 3-4 машини на аварійках, побачив сина, він був нерухомий, куртка згоріла, від штанів залишися ремінь, подзвонив ОСОБА_38 фельдшеру, привіз її, вона дала знеболюючі, і викликала швидку, поки чекали швидку побачив мотоцикл близько 50-60 метрів від сина, можливо 70 метрів, мотоцикл Хонда CВС 500 був розбитий ( весь перед і бочина), приїхали батьки ОСОБА_37 , почали на нього кричати, через час приїхала швидка, погрузили сина і вони поїхали на ОСОБА_39 , він відвіз Скапу (фельдшера) і поїхав на Глобино, приїхав раніше швидкої, ще чекали її. В той день погода була нормальна, лише під ранок пішов туман. Лікарі сказали, що ситуація серьйозна, потрібно викликати сан авіацію. Приїхали лікарі, зробили операцію. ОСОБА_40 ходила по лікарні ховалась. Приїхала ОСОБА_41 і представники ОСОБА_42 робили допит. Стверджує, що вони ОСОБА_37 забрали мотоцикл до станції водо насосної, потім вивезли, в подальшому виїхали на Київ (хоча особисто був виключно у лікарні). 28.08.2013 вони вже сина повезли на ОСОБА_43 , в Києві поклали в шокову, там залишила жінка, він поїхав додому. 17.09.2013 робили операцію, після операції ще місяць був на АДРЕСА_2 , а потім перевели на ОСОБА_21 , там син пролежав 2 тижні. Батьки ОСОБА_37 іноді давали кошти на них писались розписки, купили протипролежневий матрац та ОСОБА_15 дали в лікарні телефон, ліки купував свідок за свій рахунок. В ті дні коли приїжджав була ОСОБА_40 , яка питала, чому не закрита кримінальна справа, допомога буде надаватись лише тоді коли буде закрита кримінальна справа.
Свідок ОСОБА_44 (був допитаний 05.11.2019 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що він є дідусем обвинуваченого, 6 років тому у серпні відбулось ДТП з його онуком, вони купили будинок в Бугаївці, це їх дача. В 20-х числах приїхала вагітна донька їх забирати, вирішили переночувати. В цей час ОСОБА_25 подзвонив ОСОБА_45 . Денис сів на мопед - «дирчик» та поїхав на зустріч зі ОСОБА_15 . Вони ОСОБА_25 попередили, що вранці виїжджаємо. Десь приблизно в 21-22 був телефонний дзвінок до бабушки, що ОСОБА_25 із ОСОБА_15 розбились. Він із ОСОБА_46 вискочили на дорогу,на зустріч на газелі ОСОБА_47 з онуком ОСОБА_25 . Він забрав нас і ми поїхали на місце ДТП, там лежав ОСОБА_16 , і за ним в метрах 70 мопед. Ще коли швидка не приїхала, баб ушка подзвонила ОСОБА_18 , щоб той привіз теплі речі. Коли приїхала швидка, вони попросили ОСОБА_18 відвезти їх у лікарню, його дочку і ОСОБА_25 . Біля лікарні допомогли занести ОСОБА_48 , свідок допомогав різати куртку, після чого приїхав ОСОБА_47 . Дочка поїхала в центр із ОСОБА_18 , зняла гроші більше 2-х тисяч грн.., вони домовились, що допоможуть перевезти і влаштувати ОСОБА_15 в Києві. Приїхали додому і біля 3-х годин виїхали до ОСОБА_20 , коли приїхали в Київ почали вирішувати питання за лікарню. Вони їх зустріли в Києві на початку 6-ї години вечора, також самі домовлялись про однометсну палату, за транспортировку, також свідок особисто заплатив 4000 грн, лікарі винесли список і за свідок оплачував ці ліки. Надю забрали до себе додому, потім коли ОСОБА_15 виписали з реанімації, ОСОБА_49 пішла в лікарню. Допомогали чим могли ліками, грошима, купила матрац проти пролежнів. Вони з бабушкой привозили їжу. Свідок особисто платив анастазіологу 2500 грн., хірургу більше. Іздили в с. Лосятине домовлятися за реабілітацію і посварились із ОСОБА_50 і після цього почалась кримінальна справа. Вова Вітя вимагав від дочки і його дружини квартиру у Києві і 1500000 грн.

Свідок ОСОБА_51 ( була допитана 05.11.2019 року) під час її допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснила, вона мати обвинуваченого, 27.08.2013 приїхала на дачу в село Бугаївка забрати свою родину, ОСОБА_25 увесь час дзвонив його друг ОСОБА_16 , вона попереджала ОСОБА_25 , що їй на наступний день на роботу, ОСОБА_25 поїхав десь о 5-6 годині ввечері. Вони з родиною повечеряли, свідок пішла у душ і почула дзвінок, і її мати почала кричати, що хлопці розбились, вони побігли на дорогу і її осліпила машина, це був ОСОБА_52 з ним був ОСОБА_25 . Приїхали на місце, там була ОСОБА_53 і фельдшер, свідок особисто розмовляла із ОСОБА_15 , через деякий час приїхав ОСОБА_54 , який привіз їй речі. Після цього приїхала швидка, ОСОБА_55 погрузили в швидку та вона із батьком, ОСОБА_18 та ОСОБА_25 поїхали до лікарні, туди приїхала раніши за швидку. Медпрацівники почали задавати запитання на які вони не могли відповісти. Їй дали ножиці розрізати речі, ресі розрізав її батько. Після цього приїхали батьки ОСОБА_15 . Вона разом із ОСОБА_18 поїхали зняли близько 3-х тисяч гривень до банкомату. Гроші віддала батькам ОСОБА_15 , батьки ОСОБА_15 попросили влаштувати ОСОБА_15 в Київ до лікарні. Свідок подзвонила своїй мамі, та відповідла, що можемо допомогти але потрібно бути в Києві, Увесь час до ОСОБА_20 вони дзвонили Вові Віті. Потім домовились про лікарню, вони виїхали, постійно созвонювались в цей день близько 18-ї години приїхал и в Київ, Надя декілька днів коли ОСОБА_16 був в реанімації жила в них, свідок особисто ходила до завідуючого БСП, які пояснювали що потрібно для операції, вони оплатили за необхідні матеріали для операції. ОСОБА_47 постійно кожного дня дзвонив на телефон коли був у нетверезому стані, присив 1000000 грн, квартиру у ОСОБА_20 і реабілітацію у Германії. Один раз із такими претензіями подзвониї її мамі, в тої стався приступ. Однак вони допомоги ОСОБА_15 , перевезли до іншої лікарні на реабілітацію. Для подальшої реабілітації їм рекомендували центр в с. Лосятине. Батько Дениса і Вітктор поїхали в Лосятино домовлятися, за цей час вони посварилися. На наступний день свідок поїхала до Наді, принесля їй 2000 $ для подальшої реабілітації, попросила написати розписку, на що та їй відповіла, що ОСОБА_25 буде сидіти, а розписку вона писати не буде, однак гроші забрала.
Свідок ОСОБА_56 ( була допитана 19.11.2019 року) під час її допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснила, що вона бабуся обвинуваченого, 27.08.2013 року повинні були повертатися з дачі, передзвонила донька, яка повідомила, що їх забере, вони повечеряли і вже збирались спати, ОСОБА_25 подзвонив ОСОБА_16 , щоб той відвіз його до сусіднього села, денис поїхав. Десь приблизно о 21.30 год подзвонив ОСОБА_57 вітя, що хлопці розбились, донька приймала душ, вибіглі з душа та спитала, що з ОСОБА_25 та вибігла до дороги разом із чоловіком свідка. Свідок подзвонила знайомому ОСОБА_18 , щоб той відвіз доньці речі, сумку та телефон. Біля 2-ї години ночі передзвонили донька та сказала, що ОСОБА_16 не відчуває ніг, а ОСОБА_47 просив допомоги врятувати ОСОБА_15 і допомогти лікарями в Київі. Мого брата дружина працювала в лікарні, ми взяли дозвіл, щоб ОСОБА_15 поклали у лікарню в Києві. Батьки ОСОБА_15 прохали допомогти. ПРоцудери в лікарні оплачував брат свідка. Вова Вітя просив розрахуватися із швидкою допомогою, що везла ОСОБА_15 , чоловік свідка заплатив 4000 грн. ОСОБА_16 був в реанімації, знаходивс тиждень, всі ліки і іжа, що потрібно було купувати, вони забезпечували, копити протипролежневий матрац. Свідок особисто увесь час була у палаті, допомагали матері ОСОБА_15 , кормила його, переворачувала. Мати ОСОБА_15 давала розписки, однак туди не враховувались їжа, постіль, дочка перед операцією передала гроші за необхідну пластину. За весь час ОСОБА_47 відвідував сина 2 рази, однак не допомагав. Коли привзли ОСОБА_15 на реабілітацію, допомоги свідок та її чоловік, перед операцією вони допомагали зі здачею крові для ОСОБА_15 . Під кінець жовтня її дочці пішли дзвонки від ОСОБА_58 з погрозами, що вони повинні доглядати за ОСОБА_15 та повинні купити квартиру та дати 1,5-2 мільйони грн.. Декілька дзвінків із погрозами свідок отримала особисто. Коли чоловік із ОСОБА_50 домовлялись про подальше реабілітацію ОСОБА_15 , то дуже посварилися, після чого на наступний день донька понеслі 2000$ до Наді, але вона відмовилась давати розписку.
Свідок ОСОБА_59 (був допитаний 30.01.2020 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що під час ДТП не був присутнім, по селу розповідали, що трапилась аварія, хлопці по селу їздили на якомусь транспортому засобі типу «мотоцикл» або «великий скутер», який саме за транспортний засіб свідоку не відомо, оскільки він в них не розуміється.
Свідок ОСОБА_60 (був допитаний 30.01.2020 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що є сусідом потерпілого, йому відомо, що хлопці дружили. При ДТП не був присутнім, хлопці по черзі їздили на мотоциклі ніби сріблястого (сіруватого) кольору, марка йому не відома, рік коли відулося ДТП йому не відомий.
Свідок ОСОБА_61 (був допитаний 11.02.2020 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що особисто очевидцем ДТП не був, йому відомо, що хлопці їздили на сірому мотоциклі «Хонда», на його думку власником є обвинувачений, коли було ДТП не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_62 (був допитаний 25.03.2020 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що очевидцем ДТП не був, про подію йому повідоми інші особи а наступний день, Бачив, що хлопці іхдили та ОСОБА_16 то ОСОБА_25 по селу на мотоциклі чи на мопеді, спочатку меншому, потім більшому, колір був сірий.
Свідок ОСОБА_63 (була допитана 25.02.2020 року) під час її допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснила, мати потерпілого, що 27.08.2013 року близько 21.30 22-ї години на телефон чоловіку подзвонив ОСОБА_64 і повідомим про ДТП, вони приїхали на місце, син був у кюветі, казав, що не відчуває ніг, транспортний засіб був у кущах приблизно в 30 метрах від сина, вона ьбалила, що він лежав на лівому боці весь перед був розбитий передок, фара і платсмама, чоловік з`їздив за фельдшером, яка сказала, що треба викликати швидку, коли приїхала швидка сина погрузили поїхали на ОСОБА_39 , там в реанімації сказали, що перебитий позвонок. В глобинській лікарні ОСОБА_65 давала 2 чи 3 тисячі гривень. Нам звонила мати обвинуваченого ОСОБА_65 , казала, що може допомогти з лікарнею в ОСОБА_20 , ми його відвезли на ОСОБА_43 . ОСОБА_66 обвинуваченого допомогали, а ж поки не переїхали до лікарні на ОСОБА_21 . Там вже родичі відмовились допомогати. За імпланти пластини платили самі чоловіе привіз гроші, в реанімації допомогала бабуся привозила їсти, ліки купляла за свої кошти, платила за палату через бабуся, давала їй кошти.В реабілітаційний центр в Лосятино переїжджали самостійно, на ОСОБА_22 грошей не давали .Денис їздив на мотоциклі, чоловік свідка йому допомогав навесні його перевезти. В той день був дощ, оскільки син був в куртці і штанях.
Свідок ОСОБА_67 (був допитаний 26.05.2020 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що дати не пам`ятає, на ранок десь 5 чи 6 ранку його зупинили працівники ДАЇ, підписав якийсь протокол, що саме не пам`ятає, був на автомобілі Славута, скільки документів підписував не пам`ятає Бугаєць є його зятем, слідча ОСОБА_41 йому знайома, є родичкою його дружини.
При ознайомленні з оригіналами документів протоколу огляду місця події від 28.08.2013 та схеми місця ДТП, яка сталася 27.08.2013 (том 2 а.с. 203 та 213) повідомив, що стоїть не його підпис.
Під час допиту в суді слідча ОСОБА_68 повідомило, що в даний час нічого не пам`ятаэ, пройшо 10 років, була слідчої в слідчо оперативній групі на чергувані, кінець літа 2012-2013 років, було повідомленно що між селами Бугаївка та Броварки, сталося ДТП, повідоми із чергової частини. Працівникі ДАЇ, ОСОБА_69 рота в машині було 2 чоловіки, привезли на місце події. Кили приїхали, нічого не було, ніяких транспортних засобів, було темно, туман, погана видимість, ще їздили у бік Липового, довго шукали місце пригоди. Приблизно о 5-й год. ранку від ОСОБА_31 до Бугаївки йшли пішки, шукали місце ДТП. Їздили в Глобино до потерпілого, щоб встановити місце ДТП, до потерпілого не пустили, в лікарні знайшли лише батька потерпілого, той відмовився давати будь які пояснення, звернулись до працівників карети швидкої допомоги, але їх не було на місці, їм повідомили, що ДТП сталося на трасі. У Слідчої склалося враження, що їм повідомили занадто пізно. В подальшому місце ДТП шукали пішки, і знайшли сліди в районі насосної станції, яка знаходиться в полі паралельно проїжджої частини десь приблизно в 100-200 метрах, знайшли прим`яту траву на узбіччі, вирватий верхній шар грунту на узбіччі в кюветі, високий кювет, як на всіх автодорогах державного значення. Транспортного засобу не було. Що саме був за транспортний засіб слідчій не було відомо, повідомили, ща на місці виясвили предмет схожи на деталь, якогось транспортного засобу з надписом «Хонда», спирались на знання працівників Кобиляцької роти ДАЇ, хто це саме був не пам`ятаю, які сказали, що деталь -то «Стоп» від мотоциклу «Хонда». Всі заміри вказані в Схемі приблизні, вимірялися рулеткою лише тормозний шлях, сталі орієнтири на схемі відсутні, оскільки їх фактично поблизу не було, насосну станціяю з трасси не видно, однак слідча просто знала про її там існування. Поняті були зупинені на трассі, їм поясно, що сталося, вони і підписали документи. Різниця в датах складання протоку і схеми ДТП людський фактор, описка, слідча під час складання дуже втомилась. ОСОБА_70 чоловік рідної сестри. Стосовно твердження свідка ОСОБА_67 , що в документах не його підпис, слідча надала відповідь, що людина не пам`ятає, що підписувала. В подальшому сусід повідомив, що родина ОСОБА_37 виїхала з дачі близько 2-ї години ночі. ОСОБА_71 видав тахометр добровільно. На виконання вимог законодавства, якщо були знайдені деталі, то можливо упакували в поліетиленовий пакет, якщо государство видавало спеціальні пакети або полімерний пакет, склалась постановв і віддавалась на зберігання. Постанова і квитанція в подальшому повинна знаходитись у матеріалах кримінального провадження, потім передаємо матеріали КП прокурору супровідним листом з описом документів і прошиваються матеріали КП, реєстр матеріалів КП з супровідним листом через канцелярію передається прокурору з зазначенням кількості листів, усі ці документи повинні знаходитись у матеріалах ОСОБА_72 . Де подівся зазначений в документах знак «Стоп» а також вказані в протоколі огляду події від 28.08.2013 - інші речові докази - слідчій наразі невідомо.
Свідок ОСОБА_73 (був допитаний 03.03.2021 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, що не був свідком няких подій, десь у році 2012 або 2014 вночі, точної дати свідок не пам`ятає, надійшов дзвінок від бабусі обвинуваченого ОСОБА_56 , що потрібно відвезти речі ОСОБА_74 на дорогу по трасі в Кременчука, між ОСОБА_32 та ОСОБА_31 . Свідок заїхав взяв речі і поїхав віддавати, коли був на трасі бачив швидку, віддав речі, вони сказали, що потерпілий поїхав у лікарню, і їх потрібно відвезти до лікарні: ОСОБА_75 діда, ОСОБА_76 та ОСОБА_25 . На дорозі нічого не бачив, ніяких слідів і транспортного засобу. Швидка поїхала через ОСОБА_32 , а вони поїхали через ОСОБА_77 , Опришки. Приїхали в лікарню, після них приїхала швидка, там я чекав на бензин, їздили з ОСОБА_46 в банкомат знімали гроші, з лікарні поїхали всі разом, після двох годин ранку вже був вдома. В ОСОБА_25 на той час був транспортний засіб, чорний, як скутер, китайський.
Свідок ОСОБА_78 (був допитаний 13.05.2021 року) під час його допиту в судовому засіданні щодо істотних обставин справи пояснив, дуже давно точну дату не пам`ятає, його привезли з дому до поліції, просили бути понятим, попросили підписати, той підписав, що саме не пам`ятає.
Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_79 повідомив, що має стаж з 1996 року, експертиза по справі виконувалась в межах наданої документації, медична документація надійшла частково, умови натурального модулювання не були забезпечені, експертизи відбувались лише в об`ємі тих даних, які були надані, висновок робиться з тих відповідей на питання які може дати експерт, дані були взяті виключно з постанови, але безпосередньо досліджувалась схема місця ДТП і протокол огляду місця події.
Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_80 підтвердила, що є експертом інституту судових експертиз стаж з 1995 року, підтвердила зроблений нею за результатом проведених експертних досліджень висновок.
Від допиту інших свідків, вказаних в реєстрі матеріалів досудового рослідування по кримінальному провадженню прокурор за погодженням із сторонами відмовився.

Від допиту інших експертів, які допитувались відповідно до клопотання адвокатів обвинуваченого - сторона захисту відмовилась.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд наголошує на приписах закону щодо застосування належної правової процедури щодо кожного учасника кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладено обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (передбачених ст. 91 КПК України), за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України).
Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доведення зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).
Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст. 89 КПК України).
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Зазначені норми КПК України повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому суд не може вийти за межі обвинувачення, яке підтримує прокурор.
Оцінюючи суттєвість відмінності від обвинувачення іншого за фактичними обставинами, необхідно відповісти на питання чи мав обвинувачений можливість реально здійснити своє право на захист, не знаючи, що встановлені факти будуть інтерпретовані інакше.
Тобто, якщо суд вийшов би за межі обвинувачення у бік погіршення, то фактично суд виконав би функцію обвинувачення, що неприпустимо в кримінальному судочинстві.
Допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу за наявності відповідних підстав порушення мають тягти визнання доказів недопустимими. Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону.
За змістом чинного КПК України виклик і допит нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень на підтвердження чи спростування позицій сторін допускаються тільки за клопотанням сторін. При цьому судові доручення суд дає лише з метою перевірки й уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства.
Висновки суду не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих із порушенням процесуального порядку збирання останніх.
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року, № 5-328кс16, вказав, що Суду належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі.
Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3)3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Далі Суду належить здійснити тлумачення нормативного змісту інституту "обвинувачення", неоднакове застосування норм якого автоматично може потрапляти під дію статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) з огляду на недотримання гарантій права на справедливий суд.
Так, визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК).
Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).
Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).
Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року). Терміну "обвинувачення" повинно надаватися скоріше змістовне, а не формальне значення,
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.
При цьому Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Також Суд вважає доречним зазначити, що Європейський суд як складову загального принципу верховенства права розглядає правову визначеність, яка в міжнародному праві пов`язується з реалізацією права на справедливий і публічний судовий розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" N 7 від 30.05.1997 судам роз`яснено, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Пункт 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії").
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд визначив необхідність дослідження усіх доказів у цьому кримінальному провадженні, які й було надано стороною обвинувачення, стороною захисту, потерпілим, його представником. Суд позбавлений можливості досліджувати та оцінювати будь які інші докази, які на надано йому сторонами і потерпілим, ініціювати доказування, а створює необхідні умови реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до рапорту від 27.08.2013 о 22.40 хв. оперативного чергового Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, капітана поліції ОСОБА_81 , до чергової частини Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_82 , диспетчера ММЛ Глобинської ЦРЛ про те, що в кареті ММД з тяжкими ушкодженнями перебуває ОСОБА_8 , 1990 народження, житель с. Бугаївка, які він отримав внаслідок падіння з мотоциклу на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ між населеними пунктами Бугаївка-Броварки (т. 2, а.с. 221).
Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000626, внесеного до ЄРДР 28.08.2013, за повідомленням, що надійшло 27.08.2013, за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України, фабула: 27.08.2013 до Глобинської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями доставлений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 , які останній отримав внаслідок падіння з мотоцикла на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ між населеними пунктами Бугаївка-Броварки; слідчий ОСОБА_68 , прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_83 (т. 2, а.с. 222).
Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 28.08.2013 № 6600 слідчим СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_68 28.08.2013 за дорученням начальника СВ Глобинського РВ ОСОБА_84 від 22.08.2013 розпочато досудове розслідування по факту ДТП на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст. 214 КПК України внесеного слідчим СВ Глобинського РВ ОСОБА_68 до ЄРДР та зареєстровано 28.08.2013 за № 0000626 (т. 2, а.с. 223).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.08.2013 в с. Бугаївка-Броварки, розпочатого о 05 год. 50 хв. і завершеного о 06 год. 20 хв. слідчим СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області капітаном міліції ОСОБА_68 в присутності понятих ОСОБА_67 , ОСОБА_85 , було проведено огляд місця події: місцем події є праве узбіччя автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, в напрямку м. Київ поблизу насосної станції с. Бугаївка. На узбіччі в кюветі є три свіжі виїмки, пошкодження трави у кюветі, на відстані 25 метрів від автодороги виявлено задній стоп від мототранспорту чорного кольору. На узбіччі трава прим`ята. Зі сторони Києва по даному узбіччі у напрямку м. Кременчук мається слід шин мототранспорту, який спрямований у право, приблизно довжина сліду юзу становить 30 метрів. В ході огляду до Глобинського ВП вилучено деталь від мотоциклу "Хонда" (т. 2, а.с. 213).
Протокол не містить вказівки на існування додатку у виді схеми, не вказує на місце виявлення деталі від мотоциклу "Хонда", його опису.
Протокол містить ПІБ двох понятих ОСОБА_67 і ОСОБА_85 , місця їх проживання, їх підписи наприкінці тексту протоколу.
Щодо останнього слід зазначити, що вказаний стоп-сигнал не розглядається судом як речовий доказ по справі, оскільки прокурор вказав, що стоп-сигнал та вказані в протоколі «інші речові докази» відсутні і не можуть бути надані суду. В даному випадку вказаний «стоп сигнал» та «інші речові докази» - не вважають належними та допустими доказами на які посилається сторона обвинувачення, оскільки не були дослідження безпоседердньо судом в судовому засіданні.
У провадженні є схема місця ДТП, яка сталася 27.08.2013 на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ (т. 2, а.с.203). Схема містить підписи і дати народжень вказаних понятих ОСОБА_67 і ОСОБА_85 , слідчого ОСОБА_68 ; гальмівний шлях довжиною 30 метрів; місце розташування речі "стоп" на відстані 12 м. від кінця гальмівного шляху і 18 м. від розділювальної смуги дороги.
Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості вказаних документів як доказів, оскільки вони містять ПІБ осіб, які їх склали; ПІБ, місця проживання і дати народження понятих; ч. 7 ст. 223 КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих у огляді місця ДТП; послідовність вчинених їх упорядником дій та їх результатів; загальний опис вилученого предмета тощо (ст.ст. 104, 237 КПК України). Також суд відхиляє доводи сторони захисту щодо неприпустимості використання бланку схеми ДТП, яка використовується у діяльності Державтоінспекції ДТП, оскільки форма бланку не впливає на зміст відомостей, що відображені у ньому; слідчий, складаючи схему ДТП, діє у відповідності з приписами КПК України, а не Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Водночас суд погоджується з доводами сторони захисту, що ні протокол огляду, ні схема ДТП не містить достатніх та належних відомостей про місце ДТП, у т.ч. місце виявлення його слідів, тобто локалізацію, у т.ч. із "прив`язкою" до сталих орієнтирів якими, за вказаними сторонами і свідками обставин, могли бути, наприклад, електроопори, будівля насосної станції, заокруглення дороги, прилеглі з`їзди тощо; відсутні фотографії місця огляду, гальмівного шляху, виявленого і вилученого слідчим "деталі від мотоцикла "Хонда"" котрі, за будь-яких умов, могли б об`єктивно зафіксувати "картину події"; не вказано на учасників ДТП, також суд враховує обставину, що допитаний свідок ОСОБА_67 , який вказаний в цих документах понятим в судовому засіданні повідомив про те, що підпис в документах не його, проте сторони не заперечували, що за кермом транспортного засобу був саме обвинувачений, а його пасажиром потерпілий.
Суд зауважує, що під час здійснення слідчим 28 серпня 2013 року у світлу пору доби огляду місця події, який завершено о 06 год. 20 хв., вона не знайшла досить велику чорну панель приладів до мотоцикла, однак у цей же день її згодом близько 07 год. 00 хв. у траві знайшов свідок сторони обвинувачення ОСОБА_35 , який був допитаний щодо цього аж 05 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 8), повідомив про це працівників Глобинського ВП під час відбування адміністративного арешту, тобто більш як через один рік і чотири місяці після ДТП. Під час його первинного опитування невдовзі після ДТП він не повідомляв про вилучену панель.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 15.01.2016 в с. Бугаївка-Броварки, проведеного заступником начальника СВ Глобинського ВП ОСОБА_68 , проведено слідчий експеримент, учасником якого був потерпілий ОСОБА_8 , його представники ОСОБА_9 і ОСОБА_36 , а також двоє понятих, які прибули на автодорогу Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, яка розташована між селами Бугаївка та Броварки. Потерпілому В.В.Вові запропоновано зазначити про обставини ДТП що мала місце 27.08.2013. Потерпілий погодився та розповів що 27.08.2013 він разом зі знайомим ОСОБА_12 близько 21.00 хв. на мотоциклі Хонда CBF 500 сірого кольору виїхали із с. Бугаївка у с. Броварки на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ. Рухалися зі швидкістю понад 100 км/год. за кермом сидів Д.В.Мельник. Через велику швидкість ОСОБА_12 не втримав керма мотоцикла, почало "кидать" по дорозі. Внаслідок чого вони впали у лівий кювет по руху, це поблизу насосної станції. Внаслідок падіння ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Потерпілому було запропоновано показати на місці де саме відбулося падіння та він вказав, що на лівому узбіччі по руху транспорту на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ від с. Бугаївка до с. Броварки на відстані близько 100 метрів від насосної станції на цьому слідчий експеримент закінчився (т. 3, а.с. 96-101).
Щодо останнього суд зазначає, що оглянутий у судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту свідчить, що ОСОБА_8 спілкувався зі слідчим, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні легкового автомобіля. Суд з розумінням ставиться до неможливості його пересуватися, проте потерпілий не вказав, щонайменше, рукою на можливе місце падіння з мотоцикла; відеозапис не дозволяє встановити де саме стояв автомобіль, відеозапис фіксує лише зображення і мову потерпілого.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2016 в с. Бугаївка-Броварки, проведеного заступником начальника Глобинського ВП ОСОБА_68 , проведено слідчий експеримент, чим встановлено, учасники слідчого експерименту зібралися поблизу насосної станції, що поряд автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ, а саме підозрюваний ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , двоє понятих. ОСОБА_12 пояснив, що 27.08.2013 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_8 із с. Бугаївка, виїхали у с. Броварки Глобинського району на скутері який придбав у невідомої особи у м. Глобине, марки скутера не пам`ятає. Рухалися по автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ зі швидкістю 50-60 км/год. Дорога була вологою після дощу, був туман. На пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_8 , який тримаючись обхватив ОСОБА_86 .Мельника за живіт. Постійно розмовляв. Покриття дороги було не рівним, були колії, видавлені ями. В один час, проїхавши латки, рухався по своїй смузі руху, ближче до середини, об`їжджав нерівності зліва. Проїхавши нерівності ОСОБА_8 відпустив ОСОБА_12 та смикнув за лікоть лівої руки внаслідок чого ОСОБА_12 відчув, що ОСОБА_8 не тримається обома руками. ОСОБА_12 тримався за кермо, озирнувшись назад через ліве плече, подивитися де ОСОБА_16 , однак його там уже не було. Після чого ОСОБА_25 проїхав близько 50 метрів, при цьому постійно дивився назад, внаслідок чого наїхав на нерівність та допустив з`їзд у лівий кювет. Денис упав зі скутера, скутер був від нього на відстані 1 метра, він взяв телефон, увімкнув ліхтарик почав шукати ОСОБА_15 , знайшов ОСОБА_15 , пройшовши близько 50 метрів в сторону с. Бугаївка. ОСОБА_8 лежав на животі головою до лісосмуги, ногами до дороги, розмовляв з ОСОБА_25 . Денис одразу зателефонував його батьку зі свого телефону. На місце події приїхала "швидка допомога", батьки ОСОБА_8 , мати та дід ОСОБА_12 . Скутер був на місці. ОСОБА_87 помістили до карети "швидкої допомоги" Мельник викликав знайомого ОСОБА_88 та поїхали за швидкою. Після чого ОСОБА_12 запропонували на місці згадати в якому напрямку вони рухалися на скутері разом з ОСОБА_89 вказав напрямок та місце падіння у лівий кювет по руху транспортного засобу, на цьому слідчий експеримент закінчився (т. 3, а.с. 78-85).
На фототаблицях до протоколу огляду ОСОБА_12 вказує на напрямок руху скутера під його керуванням із пасажиром ОСОБА_8 , місце на лівому узбіччі (кюветі), де він з`їхав з дороги після падіння В.В. Вови зі скутера і місце, де він виявив потерпілого після падіння; на фотографіях є зображення електроопор.
Доводи сторони захисту про проведення слідчого експерименту у 2016 року та існування вказівки прокурора про необхідність проведення слідчого експерименту ще у 2013 році, не впливають на зміст відповідних даних, зафіксованих у протоколах слідчих експериментів, фототаблиць та відеозапису до них.
Відтак місце ДТП під час якого пасажир ОСОБА_8 випав із двоколісного транспортного засобу, яким керував у той час ОСОБА_12 "відносно локалізовано" саме "зліва" результатом проведення слідчого експерименту, хоча будь-яких замірів, схем тощо слідчим не складено.
Відповідно до листа Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області від 28.08.2013 № 506 згідно записів у погосподарській книзі власником житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_4 , є ОСОБА_90 (т. 2, а.с. 243).
Слідчий ОСОБА_68 28.08.2013 звернулася до слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області із клопотанням про проведення обшуку дачного домогосподарства у АДРЕСА_4 , з метою відшукання транспортного засобу, на якому було здійснено ДТП (т. 2, а.с. 244, 245).
Ухвалою слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 28.08.2013 вказане клопотання задоволено повністю (т. 2, а.с. 247).
Відповідно до протоколу обшуку від 28.08.2013 в с. Бугаївка, складеного слідчим СВ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_68 , в ході обшуку дачного господарства ОСОБА_90 в АДРЕСА_4 , транспортних засобів не виявлено (т. 2, а.с. 248-251).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України (у редакції до 15.03.2018) слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
До охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити лікарську таємницю (п. 2 ч. 1 ст. 162 КПК України).
Ухвала про тимчасовий доступ до речей і документів містить, зокрема, строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали (п. 7 ч. 1 ст. 164 КПК України).
Слідчий ОСОБА_68 23.07.2014 звернулася до слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області із клопотаннями про надання їй тимчасового доступу до історії хвороби потерпілого ОСОБА_8 , яка знаходиться в Київській міській клінічній лікарні № 3 і Київській міській клінічні лікарні швидкої медичної допомоги з можливістю їх вилучення (т. 3 а.с. 45, 57).
Ухвалами слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 24.07.2014 вказані клопотання задоволено повністю, строк дії ухвал визначено один місяць (т. 3, а.с. 46, 58).
01.08.2014 слідчий ОСОБА_68 склала постанову про доручення Деснянському РУ ГУМВС України в м. Київ провести вилучення двох вказаних історій хвороб ОСОБА_8 (т. 3, а.с. 49, 50).
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 10.09.2014, складеного слідчим Деснянського РУ ГУМВС України в м. Київ ОСОБА_91 у Київської міської клінічної лікарні № 3 вилучено історію хвороби ОСОБА_8 № 13/11482 на підставі ухвали слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_92 від 27.07.2014 (т. 3 а.с. 51-53). У описі вказано на історію хвороби номер рішення слідчого судді 1-кс/527/181/14 (т. 3 а.с. 54).
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.09.2014, складеного слідчим Деснянського РУ ГУМВС України в м. Київ ОСОБА_91 у Київській міській клінічні лікарні швидкої медичної допомоги вилучено історію хвороби ОСОБА_8 № 23940/1646 на підставі ухвали слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_92 від 24.07.2014 (т. 3 а.с. 59-61). У описі вказано на історію хвороби номер рішення слідчого судді 1-кс/527/181/4 (т. 3 а.с. 62).
Суд погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість використання як доказів вказаних історій хвороб через їх вилучення слідчим поза межами строку дії ухвал слідчого судді про надання тимчасового доступу до згаданих історій хвороб.
Так, обидві ухвали слідчого судді постановлені 24.07.2014 зі строком дії один місяць, тобто по 24.08.2014. Проте слідчий вилучав історії хвороб 10.09.2014 і 05.09.2014, тобто поза межами строку дії ухвал слідчого судді.
Згідно ч. 1 ст. 87 і п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України (у редакції до 15.03.2018) слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Слідчий ОСОБА_68 постановою від 18.12.2014 призначила судово-медичну експертизу до проведення якої залучила судового експерта Глобинського районного відділення ПОБ СМЕ ОСОБА_93 . На вирішення експерта поставлено питання: Який механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , їх локалізація та ступінь тяжкості? Експерту надати кримінальне провадження, експертизу провести за наявною медичною документацією.
У постанові слідчий вказала, на, зокрема, керування мотоциклом Хонда CBF 500 саме ОСОБА_86 .Мельником; те, що він не впорався з керуванням і допустив з`їзд у кювет зліва по руху транспортного засобу, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження; ОСОБА_8 вказав на швидкість руху 140 км/год. і не втримання Д.В.Мельником керма, від чого він упав на асфальтове покриття дороги після чого впав у кювет; ОСОБА_12 вказав, що об`їжджав яму з лівої сторони, отримав поштовх від пасажира в спину, втратив керування та виїхав на зустрічну смугу руху, з`їхав у лівий кювет (т. 3 а.с. 112, 113).
Відповідно до висновку експерта Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації обласне бюро судово-медичної експертизи № 205 від 02.01.2015, складеного судово-медичним експертом С.П.Бернадою на підставі постанови слідчого ОСОБА_68 від 18.12.2014, проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_8 за медичною документацією.
Експерт зробив такий висновок: враховуючи відомі обставини справи, дані судово-медичної експертизи та відповідаючи на поставлені роблю висновки: тілесні ушкодження описані в медичній документації у вигляді закритої травми хребта, компресійного перелому-вивиху тіла 5 грудного хребця зі зміщенням з компресією спинного мозку, перелом дуги та остистого відростку 5 грудного хребця, перелом поперечного відростка тіла 7 грудного хребця, перелом правого поперечного відростку тіла 6 грудного хребця, переломи поперечних відростків тіл 3 та 4 грудних хребців, перелом остистого відростка 4 грудного хребця, закрита травма грудної клітки, переломи 5-8 ребер справа, правобічний гемопневматоракс, забій правої легені, зсадини лівої кисті, таза та правого вуха, утворилися при ударі об тупі предмети, при падінні з рухаю чого мотоцикла, можливо в строк та при вказаних у постанові обставинах, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя (т. 3 а.с. 116-119).
Дані огляду вказують, зокрема, на вивчені експертом: карту виїзду швидкої медичної допомоги № 8711 від 27.08.2013 стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 4482 Глобинської ЦРЛ стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 23940/1646/89 КМКЛШМД стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 13/11482 Київської МКЛ № 3 стосовно ОСОБА_8 .
Глобинська ЦРЛ листом від 10.03.2017 № 379 повідомила захисника ОСОБА_10 , що медична карта стаціонарного хворого № 4482 ОСОБА_8 надавалась слідчому ОСОБА_68 на підставі звернення № 5779 від 21.07.2014 (т. 3 а.с. 247, 248).
Суд наголошує, що запитувані слідчим відомості становлять лікарську таємницю і можуть надаватися медичною установою та, надалі, використовуватися як доказ лише за умови попереднього отримання відповідної ухвали слідчого судді, що є істотним порушенням прав і свобод людини (ч. 1 ст. 87 і п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Стороною обвинувачення не спростовано доводи сторони захисту про відсутність доказів правомірності отримання експертом С.П.Бернадою карти виїзду швидкої медичної допомоги № 8711 від 27.08.2013 стосовно ОСОБА_8 .
Сторона обвинувачення не заперечувала, що до слідчого судді слідчий не зверталася з питання отримання карти виїзду швидкої медичної допомоги № 8711 від 27.08.2013 стосовно ОСОБА_8 і медичної карти стаціонарного хворого № 4482 Глобинської ЦРЛ стосовно ОСОБА_8 .
Отже експерт використовував медичну документацію стосовно ОСОБА_8 , отриману слідчим у позапроцесуальному порядку, що свідчить про недопустимість як використання усіх вказаних медичних документів як доказів, так і складеного експертом ОСОБА_93 із їх використанням висновку експерта № 205 від 02.01.2015.
Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Натомість висновок експерта № 205 від 02.01.2015 не містить підпису експерта ОСОБА_93 про попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України; не містить вказівку на методи, застосовані при дослідженні, щонайменше посилання на відповідні положення "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року N 6.
Відтак із зазначених підстав суд також погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта № 205 від 02.01.2015.
Відповідно до висновку судової фототехнічної експертизи № 5633 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса від 31.08.2015 щиток панелі приборів мотоцикла, наданий для дослідження, та щиток панелі приборів, встановлений на мотоциклі Honda CBF 500, зображення якого міститься у файлі «IMG_0187.JPG», співпадають за загальними ознаками, які детально описані у дослідницькій частині висновку. Вирішити питання, чи був раніше встановлений наданий для дослідження щиток панелі приборів на мотоциклі Honda CBF 500, зображення якого зафіксоване у файлі «IMG_0187.JPG», представленому на лазерному ком пакт-диску, не представляється можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, а саме не відобразилися будь-які особисті ознаки щитка панелі приборів на зображенні «IMG_0187.JPG» (т. 3, а.с.126-128).
Тобто висновок носить вірогідний характер, не є категоричним судженням експерта.
Прокурор пояснив, що наданий слідчим експертові фотознімок мотоцикла Honda CBF 500 (т. 3, а.с. 131) взято із соціальних мереж. Як слідчий або прокурор за одним зображенням баку, керма і панелі приладів встановили марку та модель мотоцикла, прокурор пояснити не зміг. Слідча ОСОБА_68 під час допиту в суді пояснила, що марку та модель їй повідомили невстановлені судом працівники Кобеляцької роти ДАЇ Полтавської області, які виїждали разом із нею на місце пригоди. На відсутність доказів ідентифікації згаданого зображення саме як мотоцикла Honda CBF 500 вказувала і сторона захисту.
Розпискою від 06.02.2015 ОСОБА_35 повідомив, що бажає добровільно видати панель приладів до мотоцикла, який знайшов у кюветі дороги поблизу насосної станції (т. 3, а.с. 73).
Слідчий ОСОБА_68 06.02.2015 звернулася до слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області із клопотаннями про надання їй тимчасового доступу до вказаної речі із зобов`язанням ОСОБА_35 видати її слідчому (т. 3 а.с. 71, 72).
Ухвалою слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 10.02.2015 клопотання слідчого задоволено повністю (т. 3, а.с. 76, 77).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.02.2015 в м. Глобине старшим слідчим СВ Глобинського РВ ОСОБА_68 проведено огляд в приміщенні кабінету № 41 Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області, який розташований за адресою: Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вулиця Леніна, 189; здійснювався огляд панелі приборів до транспортного засобу мотоцикла. В ході огляду встановлено: панель складається з тахометра та спідометра, скло на приборі не пошкоджено. На панелі між приборами присутній напис "Хонда" та емблема у вигляді крила металічного кольору. Сама панель чорного кольору, поверхня пластмасова, мається нашарування бруду та пилу. З лівого боку від панелі звисають дроти заізольовані, з більшою довжиною 20 см. Дану панель приборів добровільно видав ОСОБА_35 , житель с. Броварки, пояснивши що вказану панель знайшов на місці ДТП в кюветі автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ в кінці серпня 2013 року. Панель вилучено до Глобинського РВ для подальшого приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000626 (т. 3, а.с. 74).
Постановою слідчого ОСОБА_68 від 06.02.2015 панель приладів від транспортного засобу визнано речовим доказом, долучено до провадження (т. 3, а.с. 75).
Вказану панель приладів оглянуто судом у судовому засіданні, сторони звертали увагу на особливості як самого приладу, так і обставин його "з`явлення" як речового доказу у кримінальному проваджені .
Згідно даних протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 19.01.2016 слідчий ОСОБА_68 надала підозрюваному ОСОБА_12 , захисникам ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в період часу том 1 з 11 год. 15 хв 19.01.2016, до том 1 12 год. 10 хв. 19.01.2016; том 2 з 12 год. 11 хв. до 12 год. 58 хв. 19.01.2016 (т. 3 а.с. 22).
Щодо цього суд погоджується з доводами сторони захисту, що їй не було відкрито слідчим як речовий доказ панель приладів до мотоцикла "Хонда".
Так, що відповідно до ч.ч. 3, 4, 9 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Вказані приписи зобов`язують, з одного боку слідчого надати, а з іншого сторону захисту відобразити у протоколі найменування матеріалів, що були надані слідчим підозрюваному і його захисникам для ознайомлення (доступу).
Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року, справа № 671/463/15-к вказав: отже, з вищенаведених положень вбачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.
Верховний Суд України зауважив, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.
Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Так, зміст протоколу доступу від 19.01.2016 вказує лише на том 1 і том 2, відсутня вказівка на кількість аркушів кожного з томів, відсутня вказівка на речовий доказ, який у розумінні вказаних положень ст. 290 КПК України повинен мати відповідне найменування у протоколі надання доступу від 19.01.2016.
Закон не покладає на сторону захисту обов`язок перевіряти дії слідчого щодо дотримання ним вимог надати і документи, і речові докази.
Відтак, керуючись положеннями ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази суд не приймає як речовий доказ названу стороною обвинувачення панель приладів мотоцикла "Хонда".
Надалі суд відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України робить висновок про недопустимість як речового доказу наданої стороною обвинувачення панелі приладів мотоцикла "Хонда", складеного з його використанням висновку судової фототехнічної експертизи № 5633 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса від 31.08.2015.
Представником потерпілого ОСОБА_9 надано фотознімок обвинуваченого ОСОБА_12 на мотоциклі HONDA, знімок збережено із сторінки ОСОБА_12 у соціальній мережі "В Контакте", знімок датований 28 жовтня 2013 року (т. 4 а.с. 8-10).
Однак, у суду відсутні будь які підтверджуючі дані, що обвинувачений ОСОБА_12 під час ДТП керував саме цим мотоциклом «Хонда», на який посилається представник потерпілого ОСОБА_9 . Крім того, знімок датований 28.10.2013 року, однак відсутні дані коли саме був зроблений вказаний знімок, та невказана дата публікація вказаного знімку. Крім того суд звертає увагу сторін на те, що на знімку є присутність інших осіб, невстановленої в судовому засіданні дівчини, а також невстановлено особу, що безпосередньо робила вказаний знімок, які не допитувались в судовому засіданні в якості свідків, щодо обставин даного фотознімку.
Враховуючи вище викладене, суд не може визнати вказаний фотознімок належним та допустимим доказом, який безпосередньо підтверджує яким саме транспортним засобом керував обвинувачений під час ДТП.
Клопотанням від 21.12.2015 батько потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_36 звернувся до слідчого ОСОБА_68 з клопотанням про надання йому для ознайомлення кримінального провадження (т. 3 а.с. 102).
ОСОБА_36 на бланку протоколу про надання тимчасового доступу до матеріалів досудового розслідування, як представник потерпілого, 21.12.2015 проставив запис про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (т. 3 а.с. 103).
Останній документ не містить дати його складення, ПІБ слідчого, переліку матеріалів досудового розслідування тощо, проте прокурор і ОСОБА_36 і ОСОБА_68 ствердили, що слідчий надав В.Я. Вові можливість ознайомитися зі справою.
Відповідно до висновку Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса № 473 судової автотехнічної експертизи від 10.06.2014 (т. 3, а.с. 140-142), в даній дорожній ситуації, водій мотоцикла Honda CBF 500, без державного номерного знаку Д.В.Мельник мав технічну можливість запобігти з`їзду свого мотоцикла у кювет. Дії водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника не відповідали вимогам п. 12.1. «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою. В даній дорожній ситуації дії водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельник не відповідали вимогам п. 12.1. «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою. Оцінка дій пасажира мотоцикла Honda CBF 500 В.В.Вови не потребує застосування спеціальних пізнань в області авто техніки і може бути дана слідчим (судом) самостійно з врахуванням вимог п.п. 5.2 «б», 5.3 «а» та 5.5 «а», «б», «в» «Правил дорожнього руху України».
Відповідно до висновку Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса № 627 додаткової судової автотехнічної експертизи від 22.07.2014 (т. 3, а.с.158-160), в даній дорожній ситуації, за умови стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500 без державного номерного знаку, дії водія ОСОБА_86 .Мельника експертом не оцінюються, з мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, а саме оцінка дій водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника в тій частині, що він не впорався з керуванням внаслідок втручання пасажира ОСОБА_94 .Вови лежить в площині оцінки психофізичного стану та досвіду і рівня підготовки водія ОСОБА_12 , що не входить в компетенцію експерта автотехніка і може бути дана слідчим (судом) самостійно (1 варіант), в даній дорожній ситуації, за умови відсутності стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500, водій ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти з`їзду свого мотоцикла у кювет (2 варіант).
За умови стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500, дії водія ОСОБА_86 .Мельника експертом не оцінюються, з мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, а саме оцінка дій водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника в тій частині, що він не впорався з керуванням внаслідок втручання пасажира ОСОБА_94 .Вови лежить в площині оцінки психофізичного стану та досвіду і рівня підготовки водія Д.В.Мельника, що не входить в компетенцію експерта автотехніка і може бути дана слідчим (судом) самостійно (1 варіант). За умови відсутності стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500, дії водія ОСОБА_86 .Мельника не відповідали вимогам п. 12.1. «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою (2 варіант).
В даній дорожній ситуації, за умови стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500, дії водія ОСОБА_86 .Мельника експертом не оцінюються, з мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи (1 варіант). За умови відсутності стороннього втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500, дії водія ОСОБА_86 .Мельника не відповідали вимогам п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою (2 варіант).
Оцінка дій пасажира мотоцикла Honda CBF 500 В.В. Вови за умови його втручання в керування мотоциклом Honda CBF 500 не потребує застосування спеціальних пізнань в області автотехніки і може бути дана слідчим (судом) самостійно з врахуванням вимог п.п. 5.2 «б», 5.3 «а» та 5.5 «а», «б», «в» «Правил дорожнього руху України».
Відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та медичної експертизи № 875/876/152 від 27.11.2014 (т. 3 а.с.169-175), визначити ступінь тяжкості та механізм утворення тілесних ушкоджень, отриманих громадянином ОСОБА_8 неможливо з мотивів, вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, а саме у розпорядженні судово-медичного експерта не надані результати рентгенологічних і томографічних досліджень, медична документація з записами до вказаних подій, відсутні дані раніше проведених судово-медичних експертиз, медико-криміналістичної експертизи одягу та взуття потерпілого визначити характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих В.В.Вовою 27.08.2013, а, отже і механізм їх отримання неможливо.
Встановити, чи могла вплинути зміна положення тіла пасажира ОСОБА_8 на зміну положення мотоцикла Honda CBF 500 та на втрату курсової стійкості вказаного мотоцикла експертним шляхом неможливо з мотивів, вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, а саме, для визначення впливу зміни положення тіла пасажира ОСОБА_8 на зміни положення мотоцикла Honda CBF 500 та на втрату курсової стійкості вказаного мотоцикла в процесі руху необхідно було провести натурне моделювання з залученням транспортного засобу, що був учасником пригоди, водія та пасажира цього мотоцикла. Оскільки умови натурного моделювання забезпечені не були, що унеможливлювало встановити положення пасажира та характер його зміни під час руху, то визначити чи могла вплинути зміна положення тіла пасажира ОСОБА_8 на зміну положення мотоцикла Honda CBF 500 та на втрату курсової стійкості вказаного мотоцикла експертним шляхом неможливо.
За умов вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, технічна можливість запобігти виїзду за межі проїзної частини для водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника визначалася виконанням ним вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», для чого в нього не було перешкод технічного характеру.
За умов, вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, дії водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника не відповідали вимогам п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.
За умов, вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, своїми діями пасажир ОСОБА_8 після втрати курсової стійкості мотоцикла при наїзді на нерівність на дорозі не міг впливати на подальшу керованість мотоцикла з метою збереження руху в межах проїзної частини дороги та недопущення виїзду за її межі, в діях пасажира мотоцикла Honda CBF 500 В.В.Вови з технічної точки зору відсутні будь-які невідповідності вимогам «Правил дорожнього руху України», які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.
За умов, вказаних у дослідницькій частині висновку експертизи, дії водія мотоцикла Honda CBF 500 Д.В.Мельника не відповідали вимогам п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.
Постанова слідчого про призначення згаданої експертизи від 02.10.2014 (т. 3 а.с. 163, 164) вказує на з`їзд у лівий кювет за рухом транспортного засобу.
Суд зазначає, що висновок експерта не вказав на локалізацію і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, експерти користувалися тією ж самою медичною документацією, незаконність отримання якої слідчим вже встановлено судом, а, відтак, суд також відхиляє цей доказ як належний та допустимий.
Суд також звертає увагу, що Європейським судом з прав людини вироблено доктрину "плодів отруйного дерева", коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші, та визнано недопустимими також деякі інші докази, отримані внаслідок проведення слідчих дій, проведених з порушення вимог законодавства.
У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.
Проте не може йтися про "справедливість" судового розгляду та можливість визнання допустимим висновку експертизи № 875/876/152 від 27.11.2014, яка, так само як і висновок експерта № 205 від 02.01.2015, у своїй основі має отримані з істотним порушенням КПК України слідчим: карту виїзду швидкої медичної допомоги № 8711 від 27.08.2013 стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 4482 Глобинської ЦРЛ стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 23940/1646/89 КМКЛШМД стосовно ОСОБА_8 ; медичну карту стаціонарного хворого № 13/11482 Київської МКЛ № 3 стосовно ОСОБА_8 .
Також суд враховує, що під час розгляду справи в Семенівському районному суді Полтавської області, було задоволено клопотання прокурора про про призначення судом судово-медичної експертизи від 12.05.2017 (т. 4, а.с. 12, 13), та ухвалою суду від 12.05.2017 призначено експертизу (т. 4 а.с. 21, 22)
На вирішення експертизи поставлено питання: Якими є тяжкість і характер тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок його падіння з транспортного засобу 27.08.2013 (можливо мотоцикла або мопеда) під час руху транспортного засобу по автодорозі від с. Бугаївка до с. Броварки Глобинського району Полтавської області?
Як наслідок складено висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 124 від 18.12.2017 (т. 4 а.с.135-143), згідно з даними медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , додаткових методів дослідження (рентгенологічних, КТ, МРТ) в динаміці, огляду членами експертної комісії у під експертного було виявлено такі тілесні ушкодження: поєднана тяжка закрита краніоторакоабдомінальна травма:
- закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна правої вушної раковини;
- закрита хребетно-спинномозкова травма: багато уламковий перелом тіла 5-го та 6-го грудних хребців з розривом хребтового стовбуру на рівні 5-го грудного хребця, забоєм, здавлення спинного мозку на цьому рівні, нижньою параплегією, порушенням функції тазових органів;
- закрита травма грудей: перелом 4,5,6,7,8,9 ребер справа зі зміщенням, правобічний гемопневмоторакс (кров та повітря в плевральній порожнині), садна тазової ділянки;
- закрита травма живота, забій 12-палої кишки з гематомою, забій сальника з явищами малого гемоперітонеума (кров в черевній порожнині);
- садна обох кистей.
Дані тілесні ушкодження утворилися під час мотоциклетної травми 27.08.2013.
При огляді членами експертної комісії 15.12.2017 громадянину ОСОБА_94 .Вові було встановлено діагноз: ДТП (27.08.2013). Тяжка хребетно-спинномозкова травма, з пошкодженням тіл 5-6 грудних хребців. Пошкодження спинного мозку на цьому рівні і порушенням функції спинного мозку. Верхній пара парез з акцентом справа, помірними трофічними розладами верхніх кінцівок. Нижня параплегія з порушенням функції спинного мозку з рівня 5-го грудного хребця, атонією, арефлексією. Нижня параплегія з відсутністю всіх видів чутливості, порушенням функції тазових органів по периферичному типу, що є наслідком травми під час дорожньо-транспортної пригоди 27.08.2013.
У відповідності до п. 6 г) Інструкції № 2 «Про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» від 08.01.1986, п. 2.1.1. а), г), п.2.1.3. з),л), 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 тілесні ушкодження, заподіяні В.В.Вові, відносяться до тяжких по критеріях небезпеки для життя та стійкої втрати загальної працездатності більше ніж на одну третину.
На противагу недопустимого як доказ висновку експерта № 205 від 02.01.2015, висновок експерта № 124 від 18.12.2017, щонайменше визначає:
- ознаку тяжкості тілесних ушкоджені і за критерієм небезпеки для життя, і за критерієм стійкої втрати загальної працездатності більше ніж на одну третину;
- перелік тілесних ушкоджень, визначений експертизою № 124 відрізняється від переліку тілесних ушкоджень, виявлених експертизою № 205 вказано на закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму живота, забій 12-палої кишки з гематомою, забій сальника з явищами малого гемоперітонеума (кров в черевній порожнині).
Суд та сторони кримінального провадження не володіють достатніми експертними знаннями для висновку чи існування / не існування останніх тілесних ушкоджень виключить ознаку тяжкості тілесних ушкоджень чи ні.
Суд визнає вказаний висновок експерта належним та допустимим доказом, оскільки він підтверджує тяжкість тілесних ушкоджень отриманих потерпілим.
Суд задоволив клопотання сторін, представника потерпілого та надав їм достатньо часу для підготовки до судових дебатів.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, передбачає, зокрема, наслідки у виді спричинення потерпілому певного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; обстановку вчинення злочину, тобто обстановки дорожнього руху.
Однак прокурор правом зміни обвинувачення, наданого йому ст. 338 КПК України, не скористався, а обвинувальний акт прямо посилається на визнаний судом недопустимим доказом висновок експерта № 205 від 02.01.2015 щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , який є кваліфікуючою обставиною за ч. 2 ст. 286 КК України, а також чітко перераховані експертом тілесні ушкодження.
Суд повторює, що встановлені експертизою № 124 тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_8 у результаті ДТП є більшими, аніж вказані стосовно нього у обвинувальному акті (експертизі № 205).
Зміна судом обвинувачення у частині використання більшого переліку тілесних ушкоджень ОСОБА_94 .Вови та посилання у можливому обвинувальному вироку суду на інший висновок експерта порушить право обвинуваченого на захист.
Також суд зазначає, що потерпілий, обвинувачений, свідки, постанови про призначення експертиз, складена слідчим "неінформативна" схема ДТП, висновки експертів тощо вказують на виїзд транспортного засобу на ліве узбіччя у напрямку його руху, проте обвинувальний акт вказує на виїзд на праве узбіччя дороги, що не відповідає відповідній частині обставин пригоди.
У суду відсутні підстави вважати це опискою обвинувального акта.
Вказане можливо порушує вимоги п. 11.2 Правил дорожнього руху щодо необхідності руху нерейкового транспортного засобу якнайближче до правового краю проїзної частини. Суд повторює, що транспортний засіб з`їхав через зустрічну смугу руху у лівий по його руху кювет, туди ж впав потерпілий.
Ця обставина залишена поза межами пред`явленого обвинувачення.
Обвинувальний акт вказує на ОСОБА_12 як водія транспортного засобу, проте п. 1.10 ПДР визначає, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Д.В. Мельник посвідчення водія на право керування мотоциклом або "скутером" не має, тобто за законом не набув права керувати ним, але робив це.
Тобто у діянні обвинуваченого є таке порушення вимог ПДР як керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, проте ця обставина залишена поза межами пред`явленого обвинувачення.
Потерпілий, його представники, обвинувачений, прокурор, захисники, свідки не заперечували, що можливо причетний до події транспортний засіб не був зареєстрований у органах ДАІ, що також утворює у діях особи, яка ним керувала (обвинуваченого), порушення вимог п.п. в п. 2.9 Правил дорожнього руху; ч. 1 ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" (з абороняється експлуатація незареєстрованих транспортних засобів).
Це прямо вказує на заборону експлуатації незалежно від виду транспортного засобу: мотоцикл, скутер, "дирчик" тощо.
Ця обставина залишена поза межами пред`явленого обвинувачення.
Обвинувачений і потерпілий вказали, що рухалися на транспортному засобі без шоломів. Потерпілий отримав закриту черепно-мозкову травму і струс головного мозку, що, поза розумним сумнівом, з-поміж іншого також є результатом відсутності застебнутого шолома у пасажира ОСОБА_8 .
Така обставина також створює порушення відповідних вимог Правил дорожнього руху як у діях обвинуваченого, так і у діях потерпілого (п.п. "г" п. 2.3; п.п. "б" п. 5.2) (забезпечення безпеки дорожнього руху).
Ця обставина залишена поза межами пред`явленого обвинувачення.
Вказана потерпілим швидкість мотоцикла, яким вони рухалися із обвинуваченим понад 120 км./год. під час допиту у судовому засіданні і 140 км./год. під час досудового розслідування утворює порушення вимог ПДР щодо дозволеної максимальної швидкості транспортних засобів за межами населених пунктів: дозволяється рух із швидкістю: б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, не більше 70 км/год.; ґ) іншим транспортним засобам: на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год. ( п.п. "б" або "ґ" п. 12.6 ПДР).
Ця обставина залишена поза межами пред`явленого обвинувачення, хоча саме на перевищення швидкості як на причину "кидання" мотоцикла дорогою постійно вказував потерпілий.
Відтак у провину обвинуваченому не може бути поставлено порушення ним вимог п. 12.1 ПДР Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним оскільки п. 12.1 ПДР передбачає вибір водієм швидкості у встановлених межах швидкості руху (70 / 90 км/год.), яка, поза розумним сумнівом у цьому провадженні була вищою вказаних цифр.
Суд повторює, що п. 12.1 ПДР охоплює випадки дотримання встановленого швидкісного режиму який, за обставинами цього провадженні, було порушено обвинуваченим швидкість перевищено.
Слід наголосити, що експертні висновки спиралися на відсутність у обвинуваченого перешкод технічного характеру заподіяти пригоді, проте як експерти змогли встановити відсутність перешкод технічного характеру, які напряму залежать від технічного стану відповідного транспортного засобу (його не надано експертам) і за відсутності моделювання обставин ДТП не є зрозумілим та обґрунтованим.
Теорія і практика кримінального права виходять з основного принципу, відповідно до якого суспільно небезпечні наслідки можуть бути поставлені у провину особі лише за умови, що вони перебували в причинному зв`язку з діянням, у т.ч. саме з тим діянням, яке поставлено у провину обвинуваченому. Якщо причинний зв`язок між діянням, яке поставлено у провину, і суспільно небезпечними наслідками не існує об`єктивно, то немає відповідної складової об`єктивної сторони злочину з матеріальним складом. Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку поставлена у провину форма поведінки обвинуваченого (порушення п. 12.1 ПДР) обумовила саме вказаний у обвинуваченні наслідок тяжкі тілесні ушкодження потерпілого; є його головною визначальною умовою (фактором) настання.
Діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б. Діяння з урахуванням його характеру та інтенсивності, а також місця, часу обстановки, способу та засобів вчинення злочину, особливостей його об`єкта і предмета створює реальну (закономірну, неминучу) можливість настання наслідків.
Обстановкою вчинення злочину є конкретні об`єктивно-предметні умови, в яких вчиняється злочин.
Спосіб порушення Правил дорожнього руху (їх конкретизовані положення) також є частиною об`єктивної сторони діяння.
І обстановка, і спосіб вчинення діяння обвинуваченим викладено стосовно нього в обвинувальному акті та є, з-поміж іншого, межами судового розгляду і межами висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).
Суд не може вийти за межі обвинувачення, яке підтримує прокурор. Якщо суд вийшов би за межі обвинувачення у бік погіршення, то фактично суд виконав би функцію обвинувачення, що неприпустимо в кримінальному судочинстві.
За встановлених у судовому засіданні обставин пригоди обвинувачений (1) взагалі не мав права керувати транспортним засобом через відсутність права керування відповідним транспортним засобом (не має посвідчення водія); (2) керував не зареєстрованим транспортним засобом; (3) перевищив встановлену швидкість руху транспортного засобу за межами населеного пункту; (4) не рухався якнайближче до правового краю проїзної частини, допустивши з`їзд через зустрічну смугу руху у лівий кювет; (5) рухався із пасажиром без застебнутих шоломів, що є самостійними та іншими порушеннями Правил дорожнього руху аніж ті, що поставлені йому у провину у висунутому обвинуваченні.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" (Case of John Murray v. United Kingdom, Заява 41/1994/488/570, рішення від 25 січня 1996 року).
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення в частині обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке йому інкримінується, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Провина обвинуваченого ОСОБА_86 .Мельника не доведена у діянні за обставин, що вказані в обвинувальному акті.
Крім того, суд критично відноситься до покань свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_63 стосовно який саме був транспортний засіб, оскільки як встановлено в судовому засідання та не обспорюється сторонами вказані свідки є батьками потерпілого, тобто мають особисту зацікавленість у розгляді цієї кримінальної справи, крім того допитаний свідок ОСОБА_36 як встановлено був ознайомлений як представник потерпілого з матеріалами кримінального провадження, звідки і міг дізнатися повну назву транспортного засобу.
Також суд критично відноситься і до показів свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_51 в частині, який саме транспортний засіб був втой час у обвинуваченого, оскільки вказані свідки є мати обвинуваченого та його дідусь, члени однієї родини які проживають усі разом, і також є зацікавленими особами у результатах розгліду цієї кримінальної справи.
Інші допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_95 , ОСОБА_73 на допиті в судовому засіданні неодноразово повідомляли, що не були очевидцями події, хто із них був на місці пригоди транспортного засобу особисто не бачили, крім того не змогли чітко назвати який саме у обвинуваченого був двухколісний транспортний засіб «мотоцикл» чи «великий скутер», і тільки один свідок вказав «мотоцикл Хонда», однак без будь - яких посилань і роз`язнень саме на модель, колір або модифікацію вказаного транспортного засобу, також свідки не були впевнені і кольрі транспортного засобу сірий, «сріблястий, «чорний».
Покази свідка ОСОБА_35 суд також оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджуються і не узгоджуються, ні з показами інших сторін по справі, а ні будь якими іншими належними та допустимими доказами по справі дослідженими в судовому засіданні.
Крім того суд вважає за необхідне звернути увагу, що під час проведення досудового розслідування чітко невстановлений транспортний засіб, також проведеними експертизами не встановлена швидкість з якою рухався це транспортний засіб, а також не встановлений причинно - наслідковий зв`язок, між діями обвинуваченого та подальшими налідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень для потерпілого.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами і потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши усі докази, надані стороною обвинувачення і стороною захисту, потерпілим, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення, потерпілим не надано безсумнівних, беззаперечних, належних і допустимих доказів вчинення обвинуваченим вказаного у обвинувальному акті діяння, у вчиненні якого він обвинувачується, та яким стороною обвинувачення надано правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України.
Під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим саме за тих обставин, що вказані в обвинувальному акті, у т.ч. належними та допустимими висновками експертів. У діянні обвинуваченого можливими є інші порушення вимог ПДР, аніж ті, що поставлені йому у провину (п. 12.1 ПДР), що й обумовили отримання тілесних ушкоджень потерпілим.

Часткове визнання вини обвинувченим ОСОБА_12 у сукупності з дослідженними належними і допустимими іншими доказами по справі, не можуть бути безумовною підставою для беззаперчого визнання його винним у вчинені злочину передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення в частині, що стосується обставин його скоєння, порушення вимог Правил дорожнього руху, яке інкримінується обвинуваченому, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням вимог процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, а з урахуванням стабільної позиції обвинуваченої про те, що вона не вчиняла цього злочину, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Відповідно до вимог статетей 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

За таких обставини, суд приходить до висновку про визнання обвинуваченого невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдання його за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного кримінального правопорушення в його діянні.
Обвинувачений є здоровим, на обліку і лікарів нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставини, які пом`якшують або які обтяжують покарання, не встановлені.

Підстави для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу тримання під вартою до набрання вироком законної сили, проголошеного прокурором, потерпілим, представником потерпілого у судових дебатах, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Речовий доказ панель приладів "Хонда" зберігати з матеріалами кримінального провадження.

Медичну документацію (історії хвороб, амбулаторні карти, виписки тощо), ренгенознімки, компакт-диски стосовно потерпілого ОСОБА_8 зберігати у матеріалах кримінального провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України не стягувати з обвинуваченого витрати на залучення експертів, які понести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 337, 349, 368, 371, 373 376, 392 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та виправдати його за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в його діянні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.
Речовий доказ панель приладів "Хонда" зберігати з матеріалами кримінального провадження.
Медичну документацію (історії хвороб, амбулаторні карти, виписки тощо), ренгенознімки, компакт-диски стосовно потерпілого ОСОБА_8 зберігати у матеріалах кримінального провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цьому кримінальному провадженні.
Витрати на залучення експертів віднести за рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного області шляхом подачі апеляційної скарги через Глобинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1