ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 693/1546/14-к

провадження № 51-826км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Жашків Черкаської області.

Обставини справи

1. ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченогочастиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК). Справа неодноразово переглядалася судами різних інстанцій.

2. Вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 28 травня 2015 року Апеляційний суд Черкаської області залишив вирок без змін ухвалою, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року було скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

3. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2016 року вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

4. Вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2021 року ОСОБА_7 виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості.

5. Оскарженим вироком апеляційної інстанції цей вирок скасовано, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні цього злочину та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

6. Суд апеляційної інстанції визнав доведеним, що 04 березня 2012 року близько 18:00 засуджений керував автомобілем марки «Опель-Вектра» у стані алкогольного сп`яніння і на автодорозі поблизу села Тетерівка Жашківського району Черкаської області його автомобіль з`їхав з проїжджої частини дороги в кювет, де зіткнувся з деревом. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ОСОБА_8 отримав смертельні тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження. Суд вирішив, що подія сталася внаслідок порушення засудженим підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Вимоги і доводи касаційної скарги

7. Сторона захисту, посилаючись на пункти 1 і 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати вирок апеляційного суду та закрити кримінальне провадження.

8. Суть доводів касаційної скарги зводиться до того, що висновки апеляційного суду не узгоджуються з матеріалами провадження та побудовані на суперечностях, протиріччях та припущеннях, оскільки низка доказів свідчить про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) засуджений не перебував за кермом автомобіля.

9. Зокрема захисник вказує на те, що:

- показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 жодним чином не підтверджують, що в момент ДТП за кермом автомобіля перебував засуджений;

- показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтверджують, що незадовго до ДТП за кермом автомобіля перебував ОСОБА_9 ;

- висновок комісійної судово-медичної експертизи № 1К від 20 січня 2014 року базується на припущеннях;

- не надано належної оцінки висновку експерта № 74 від 12 червня 2012 року стосовно отриманих ОСОБА_9 травм, які можуть свідчити про те, що саме він перебував за кермом автомобіля в момент ДТП;

- не надано належної оцінки показам ОСОБА_7 про те, що після події ОСОБА_9 пропонував йому сказати, що за кермом автомобіля був загиблий ОСОБА_8 ;

- є сумнівним факт отримання ОСОБА_9 перелому дужок шийного хребця внаслідок ДТП;

- не надано належної оцінки висновку комплексної судової медико-автотехнічної експертизи від 17 червня 2020 року №26385/19-52/14731/20-52/131/К.

Позиції учасників касаційного розгляду

10. У судовому засіданні захисник підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.

11. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту.

12. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

13. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити частково.

14. Касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів сторін, чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами пред`явленого обвинувачення, у тому числі положення, які стосуються оцінки достатності доказів для висновків суду про винуватість. При вирішенні цього питання суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК.

15. Такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.[1]

16. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.[2]

17. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.[3]

18. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.[4]

19. Суд зазначає, що у цій справі спір між сторонами зводився до питання, чи перебував засуджений за кермом автомобіля у момент аварії.

20. Як свідчать рішення попередніх інстанцій, що жоден зі свідків не повідомив, що бачив засудженого за кермом автомобіля перед, під час або безпосередньо після аварії. Також сторона обвинувачення не представила суду будь-яких інших доказів присутності засудженого на водійському місці, хоча для виявлення слідів, які могли бути залишені водієм, з автомобіля вилучалися речові докази.

21. Таким чином, судам не було представлено жодного прямого доказу того, що засуджений перебував за кермом автомобіля в момент аварії.

22. Апеляційний суд зробив висновок про винуватість засудженого на підставі, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , які повідомили про обстановку на місці події після зіткнення і стверджували, що не бачили засудженого на водійському місці, а також на висновку експертів від 20 січня 2014 року про те, що відсутність у засудженого значних тілесних ушкоджень підтверджує, що найбільш ймовірно він перебував за кермом автомобіля.

23. У той же час апеляційний суд відкинув показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які незадовго до ДТП бачили за кермом автомобіля ОСОБА_9 , а на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_7 . Суд вважав, що ці докази не мають значення, оскільки не можуть «ані підтвердити, ані спростовувати, що за кермом транспортного засобу в момент ДТП був саме ОСОБА_9 ».

24. Суд не може погодитися з таким підходом до оцінки доказів. В ситуації, коли суду не надано жодного прямого доказу керування автомобілем засудженим, для висновку про доведеність поза розумним сумнівом версії обвинувачення важливе значення набуває і потребує ретельного дослідження сукупність непрямих доказів, наданих сторонами, у тому числі відомості про обставини до та після аварії.

25. У цій справі, наприклад, свідок ОСОБА_17 і ОСОБА_18 повідомили, що вона чітко бачили ОСОБА_9 за кермом автомобіля, який рухався їм назустріч на ділянці дороги між селом Тетерівка та містом ОСОБА_21 з великою швидкістю, яка складала, як зазначали інші свідки приблизно 100 км/год.

26. Відстань між виїздом з села Тетерівка та в`їздом до міста Жашкова складає близько 4 км. На швидкості 100 км/год автомобіль долає таку відстань за 2,5 хв.

27. Судами встановлено, що зіткнення відбулося саме на цій дорозі поблизу села Тетерівка. Судом апеляційної інстанції не встановлено, у якому саме місці цієї дороги свідки побачили автомобіль, яким керував ОСОБА_9 . Але навіть якщо припустити, що свідки побачили його ближче до ОСОБА_21 , це означає, що за 2,5 хв до аварії за кермом автомобіля свідки бачили не засудженого, а ОСОБА_9 . Якщо свідки побачили автомобіль ближче до Тетерівки, то відтинок часу між моментом, коли ОСОБА_9 бачили за кермом і моментом аварії є ще коротшим.

28. За таких обставин Суд не може погодитися з висновком апеляційного суду, що докази відсутності засудженого за кермом автомобіля за 1 - 2 хвилини до аварії не мали значення для встановлення обставин справи.

29. Наявність таких доказів вимагало від сторони обвинувачення довести, що саме в цей проміжок часу в автомобілі відбулася заміна водія і надати цьому переконливі докази.

30. Крім того, показання цих свідків вимагали від суду апеляційної інстанції оцінити достовірність показань ОСОБА_9 , який стверджував, що засуджений сів за кермо автомобіля перед виїздом з ОСОБА_21 , оскільки свідки бачили, як автомобілем керував ОСОБА_9 вже після того, як той виїхав за межі міста.

31. Крім того, ОСОБА_9 пояснював, що передав керування автомобілем засудженому, оскільки той, на відміну від нього і ОСОБА_8 , був тверезим. Достовірність таких показань також мала бути перевірена співставленням із його власними показаннями та показаннями засудженого про те, що вони обидва вживали горілку. Алкогольне сп`яніння засудженого підтверджується також показаннями ОСОБА_22 і ОСОБА_23 . Однак апеляційний суд проігнорував у вироку наявність цих доказів, як ставили під сумнів заявлений ОСОБА_9 мотив передачі керування автомобілем засудженому безпосередньо перед аварією. Крім того, при оцінці достовірності показань ОСОБА_9 апеляційний суд мав взяти до уваги також його зацікавленість у висновку про те, що не він в момент аварії керував автомобілем, і визначити, чи підтверджуються його показання про передачу керування засудженому іншими доказами.

32. Апеляційний суд також у значному ступені покладався на висновок експертів від 20 січня 2014 року, у якому зазначено, що за кермом автомобіля найбільш ймовірно перебував засуджений, і відкинув висновок експертів від 17 червня 2020 року, яким не виключалося перебування на водійському кріслі, як ОСОБА_7 , так і

ОСОБА_9 . Апеляційний суд пояснив, що надав перевагу експертному висновку 2014 року тому, що:

він є більш вмотивованим ніж висновок 2020 року;

він категорично стверджує про перебування за кермом засудженого на відміну від висновку 2020 року, де не виключається перебування за кермом як засудженого, так і ОСОБА_9 ;

цей висновок підтримали експерти під час допиту в судовому засіданні.

34. Апеляційний суд не вказав, за якими критеріями він порівнював вмотивованість двох експертних висновків і які саме аспекти цих висновків дали йому підставу надати перевагу висновку 2014 року.

35. Суд зазначає, що для оцінки висновку експерта суд має враховувати надійність методик, за якими проводиться дослідження (пункт 6 частини 1 статті 102 КПК), обсяг та якість взятих до уваги фактів, наданих експерту або встановлених під час експертного дослідження, переконливість викладених експертом доводів, переконливість пояснень, чому неможлива інша інтерпретація тієї сукупності фактів, на підставі яких робився висновок, тощо. У вироку апеляційного суду не наведено аналізу якості експертних висновків за цими та/або іншими критеріями.

36. Суд зазначає, що висновок експертів 2014 року ґрунтується на засновку, що при зіткненні автомобіля правим кутом з нерухомою перешкодою водій отримує найменші ушкодження, оскільки знаходиться у найбільш фіксованому положенні завдяки тому, що тримається за кермо. Однак експерти не зазначили, на підставі яких досліджень або наукових даних ними сформований такий засновок, зокрема, які дослідження підтверджують, що сили рук людини достатньо, щоб втримати водія у фіксованому положенні при зіткненні з перешкодою на швидкості 100 км/год. Суд відзначає, що у висновку 2014 року експерти навіть не вказали, якими методиками і науковими розробками вони керувалися.

37. Суд також відзначає, що у той час як висновок 2014 року складений виключно судовими медиками, до експертизи у 2020 році були залучені судові експерти зі спеціалізацією у галузі дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод та судовий медик, що дало можливість провести комплексну експертизу і врахувати обставини, які виходять за межі компетенції судового медика, наприклад, визначити характер руху автомобіля перед, під час і після зіткнення і, відповідно напрямок сил, які діяли на людей, що знаходилися в автомобілі.

38. За таких обставин висновок апеляційного суду про більшу обґрунтованість висновку 2014 року є непереконливим.

39. Також той факт, що експерти, які проводили експертизу у 2014 році, були допитані в суді на відміну від експертів, залучених до експертизи у 2020 році, не може сам по собі надавати перевагу висновку 2014 року, оскільки ніщо не заважало суду забезпечити допит в суді всіх експертів.

40. Категоричність висновків також не може визначати якість експертного дослідження, оскільки більш детальне і кваліфіковане дослідження і усвідомлення меж компетенції може призвести до більш обережних висновків із відомих експерту фактів.

41. Таким чином, при оцінці експертних висновків суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 101, 102 КПК.

42. Суд також звертає увагу на ухвалу суду касаційної інстанції від 22 березня 2016 року у цій справі, де було зазначено, що судом не спростовано версію сторони захисту про те, що ОСОБА_9 мав можливість переміститись на заднє сидіння після того, як засуджений залишив автомобіль, та не проаналізовано можливість засудженого вибратися з автомобіля саме через переднє пасажирське вікно з огляду на значні пошкодження правої передньої частини автомобіля, відсутність у засудженого після події тілесних ушкоджень та забруднень на одязі. Суд відзначає, що ці недоліки також не було усунуто в оскарженому вироку апеляційного суду.

43. Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Статтею 94 КПК передбачено, що суд має оцінити докази, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи і прийняти рішення, виходячи із сукупності зібраних доказів у їх взаємозв`язку, однак судом апеляційної інстанції не виконано обов`язку всебічної оцінки доказів, наданих сторонами. Згідно зі статтею 370 КПК у своєму рішенні суд має навести мотиви, чому сукупність доказів, визнаних ним достовірними, доводить або не доводить винуватість особи за пред`явленим їй обвинуваченням.

44. Виходячи з наведеного, Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

45. На підставі пунктів 1 та 2 частини 1 статті 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок апеляційного суду належить скасувати із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 377, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Черкаського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанови від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445; від 05 жовтня 2022 року у справі № 377/219/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106744550; від 28 вересня 2022 рокуу справі № 148/744/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106598735

[2] Постанови від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к; від 16 листопада 2021 року у справі № 404/2365/18; від 10 лютого 2021 року у справі № 739/1942/19

[3] Постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16; від 25 січня 2022 року у справі № 404/4232/20; від 21 червня 2022 року у справі № 750/50/20

[4] Постанови від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к; від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к; від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17; від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17; від 02 грудня 2022 року у справі № 758/1780/17