Справа № 307/1118/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/413/21, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, непрацюючу, з повною середньою освітою,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

06.04.2020, приблизно о 07 год 00 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, які виникли з приводу користування земельної ділянки, штовхнула ОСОБА_9 на землю, після чого нанесла останній один удар ногою в ділянку лівого стегна та один удар ногою у ділянку спини зліва. В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_9 , спричинено тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 115 від 08.04.2020, відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду є незаконним, таким що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів посилається на те, що місцевий суд поверхово та формально розглянув кримінальне провадження, не з`ясувавши всіх фактичних обставин. Стверджує, що докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження жодним чином не підтверджують вину апелянтки у вчиненні нею кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Зазначає, що при ухваленні вироку місцевим судом не опитано всіх свідків події, які можуть дати об`єктивні покази щодо вказаного інциденту. Апелянта також стверджує, що слідчий експеримент від 13.04.2020 проведено без її участі, що є порушенням приписів ст. 240 КПК України. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження : обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла ОСОБА_9 належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілої не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурорка та сторона захисту не заперечували щодо розгляду кримінального провадження без участі потерпілої.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_9 убачається, що 06.04.2020 зранку потерпіла вийшла на подвір`я і побачила, що належну їй земельну ділянку оре трактор. Одразу ж потерпіла підійшла до тракториста і заборонила трактористу виорювати належну їй земельну ділянку. У цей момент до них підійшла обвинувачена і сказала трактористу, щоб продовжував виорювати земельну ділянку, так як нею користується обвинувачена. У зв`язку з цим між ними виникла сварка, і коли потерпіла вже йшла додому, обвинувачена вдарила її по спині, від удару потерпіла впала на землю. Після того як потерпіла піднялася, обвинувачена ще раз штовхнула її, у зв`язку з чим потерпіла знову впала на землю. Під час знаходження на землі обвинувачена нанесла їй декілька ударів, спричинивши тілесні ушкодження. Знаходячись на землі, після ударів, нанесених обвинуваченою, потерпіла одразу відчула біль у нозі та плечі. З показань потерпілої ОСОБА_9 також вбачається, що конфлікт тривав приблизно 10-20 хв, обставини події бачили донька потерпілої та сусідка ОСОБА_10 . Чи бачив тракторист момент нанесення потерпілій обвинуваченою ударів потерпіла повідомити не змогла. Просила потерпілу покарати відповідно до закону.

Із показань свідка ОСОБА_11 убачається, що точної дати не пам`ятає, коли це було, обвинувачена попросила свідка виорати належну їй земельну ділянку. У момент виорювання на земельну ділянку прийшла потерпіла ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , а після неї обвинувачена ОСОБА_6 . На земельній ділянці між обвинуваченою та потерпілою розпочалась сварка, однак свідок продовжував виорювати земельну ділянку. Свідок також показав, що бачив як обвинувачена штовхнула потерпілу і остання впала на землю, однак не бачив, щоб обвинувачена наносила тілесні ушкодження потерпілій.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 13.04.2020, а також відеозапису до нього, переглянутого в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що слідчий експеримент проведено за участю свідка ОСОБА_12 , і останньою було показано та на місці події повідомлено про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме повідомлено про те, що 06.04.2020 приблизно о 07 годині, у с. Угля по вул. Шкільній на земельній ділянці між обвинуваченою ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт з приводу користування земельною ділянкою. У ході конфлікту обвинувачена штовхнула потерпілу і остання впала на землю, і після цього обвинувачена ОСОБА_6 нанесла потерпілій удар ногою по лій нозі та один удар по лівій стороні спини (т. 1, а. к. п. 100-105).

З висновку експерта № 115 від 06.04.2020 убачається, що у освідчуваної ОСОБА_9 , 1989 р. н., виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців спини зліва та лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути по ударному механізму від дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, яким могла бути взута нога. По давності виникнення вкладаються в заявлений строк - 6 квітня 2020 року і згідно Наказу № 6 МОЗ України, п.п. 2.3.5 від 17.01.1995 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності (т. 1, а. к. п. 94-95).

Із показань свідка ОСОБА_13 - сина обвинуваченої, вбачається, що 06.04.2020 до них приїхав тракторист, щоб виорати належну їм земельну ділянку. У цей момент він разом із мамою обвинуваченою ОСОБА_6 , знаходився на сусідній земельній ділянці і побачив як до тракториста підійшли ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 , і наказали перестати орати. У цей момент мати відправила його за телефоном, а сама направилась до ОСОБА_6 . Повернувшись на земельну ділянку, побачив і почув як ОСОБА_9 ображає його матір. У той момент обвинувачена була взута в черевики. Свідок не бачив, щоб обвинувачена у його присутності наносила тілесні ушкодження потерпілій.

Із показань свідка ОСОБА_14 убачається, що точної дати не пам`ятає, коли це було, свідок знаходився на належному йому городі. Знаходячись на городі бачив на сусідньому городі трьох жінок, зокрема потерпілу, її доньку ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які напали на обвинувачену. Обвинувачена та потерпіла штовхнули одна одну. Свідок бачив як лише рвали сітку та ламали труби огорожі. Свідок ОСОБА_14 також показав, що обвинувачена 21 рік користується спірною земельною ділянкою, що його город знаходиться через один город від їх городу, що окрім вказаних вище осіб на земельній ділянці був трактор, більше там нікого не було. З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що його дружина може підтвердити факт знаходження свідка у момент конфлікту між потерпілою та обвинуваченою на городі, що у момент конфлікту на земельній ділянці знаходився син обвинуваченої, який обставини події знімав на відео. Свідок стверджує, що обвинувачена не наносила тілесні ушкодження потерпілій.

Із показань свідка ОСОБА_17 убачається, що точної дати не пам`ятає, свідок бачила як трактор приїхав орати земельну ділянку обвинуваченої. У цей момент на земельну ділянку прибігла потерпіла та її донька. Прибігши на земельну ділянку потерпіла одразу ж накинулась на обвинувачену, а остання її просто відштовхнула від себе. Ніхто нікому не наносив тілесні ушкодження. Через деякий час прийшов син обвинуваченої. З показань свідка також вбачається, що, впавши на землю, потерпіла сміялася, а дочка потерпілої плювала в сторону обвинуваченої. Свідок ОСОБА_17 стверджує, що бачила всі обставини події, і що обвинувачена не наносила тілесні ушкодження потерпілій.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не заслуговують на увагу, і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 були підстави для обмови обвинуваченої ОСОБА_18 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження письмовим доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також зазначає, що з протоколу слідчого експерименту вбачається, що свідок ОСОБА_12 на місці події показала і відтворила обставини події, що мали місце 06.04.2020, приблизно о 07 год 00 хв, на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_2 , зокрема, підтвердила, що під час сварки обвинувачена штовхнула потерпілу й остання впала на землю, а після цього обвинувачена ОСОБА_6 нанесла потерпілій удар ногою по лій нозі та один удар по лівій стороні спини. Приймаючи рішення колегія суддів також зазначає, що сторона захисту не посилалась на порушення приписів кримінального процесуального законодавства при проведенні цієї слідчої дії, не вказувала на недопустимість цього доказу.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що твердження обвинуваченої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 про те, що обвинувачена ОСОБА_6 не наносила тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 спростовується показами потерпілої та свідка ОСОБА_11 , протоколом слідчого експерименту від 13.04.2020 та відеозаписом до нього, а також висновком експерта № 115 від 06.04.2020, які узгоджуються між собою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, взявши до уваги встановлені обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин, які виникли з приводу користування земельною ділянкою, умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад чи незначну стійку втрату працездатності, при цьому обґрунтовано відхиливши показання обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що обвинувачена не наносила потерпілій тілесні ушкодження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд поверхово та формально розглянув кримінальне провадження, не з`ясувавши всіх фактичних обставин, а докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження жодним чином не підтверджують вину апелянтки у вчиненні нею кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні вироку місцевим судом не опитано всіх свідків події, які можуть дати об`єктивні покази щодо вказаного інциденту, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що не спростовують факту заподіяння обвинуваченою ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. При оцінці доводів апеляційної скарги у цій частині та прийнятті судового рішення колегія суддів також зазначає, що обвинувачена ОСОБА_6 не вказує на те у чому саме полягає неповнота та поверховість при дослідженні судом першої інстанції доказів, кого саме зі свідків сторони захисту не було допитано.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що слідчий експеримент від 13.04.2020 проведено без її участі, що є порушенням приписів ст. 240 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки такі є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах КПК України. При цьому колегія суддів зазначає, що слідчий експеримент проведено за участю свідка ОСОБА_12 , а відповідно до вимог ст. 240 КПК України проведення слідчого експерименту зі свідками з обов`язковою участю підозрюваного не передбачено. Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що під час досудового розслідування обвинувачена ОСОБА_6 клопотала про проведення слідчого експерименту за її участю, однак слідчий відмовив у задоволенні такого клопотання.

При оцінці доказів та прийнятті судового рішення колегія суддів також зазначає, що сторона захисту не оспорювала висновок експерта № 115 від 06.04.2020, відповідно до якого в освідчуваної, потерпілої ОСОБА_9 , 1989 р. н., виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців спини зліва та лівого стегна, що вказані тілесні ушкодження могли виникнути по ударному механізму від дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, яким могла бути взута нога. По давності виникнення вкладаються в заявлений строк - 6 квітня 2020 року і згідно Наказу № 6 МОЗ України, п. п. 2.3.5 від 17.01.1995, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту не посилалась на порушення приписів кримінального процесуального законодавства при призначенні та проведенні судово-медичної експертизи, а після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у тому числі вищевказаним висновком експерта будь яких клопотань щодо неповноти або поверховості експертних досліджень не подавали, а також не подавали застережень щодо неправильності експертних досліджень чи необ`єктивності експерта ; під час розгляду справи апеляційним судом сторона захисту не клопотала про проведення комісійної судово-медичної експертизи, і зокрема не посилалась на те, що при проведенні судово-медичної експертизи були допущені обмеження права обвинуваченої ОСОБА_6 на захист.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілої та свідка, а також письмові докази, обґрунтовано поклав ці докази, у тому числі й показання потерпілої та свідка, в обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано встановив, що обвинувачена штовхнула потерпілу на землю, після чого нанесла їй один удар ногою в ділянку лівого стегна та один удар ногою у ділянку спини зліва, що в свою чергу свідчить про те, що встановлені обставини, які підтверджуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, підтверджують те, що отримані потерпілою тілесні ушкодження були наслідком дій саме обвинуваченої.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги і те, що стороною захисту не надано жодних доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду, а також не заявлялось будь-яких клопотань про дослідження таких доказів апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Крім того, апеляційний суд приймаючи рішення бере до уваги таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 визнана винуватою у спричиненні потерпілій ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, що мало місце 06 квітня 2020 року, і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, так як санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачені менш суворі види покарань, ніж обмеження волі.

З огляду на наведене, колегія суддів бере до уваги те, що з часу скоєння обвинуваченою ОСОБА_6 передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад два роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачена ОСОБА_6 ухилялася від досудового розслідування або суду, вчинила до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона обвинувачення не посилались на наявність даних про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачена ОСОБА_6 ухилялася від досудового розслідування або суду, вчинила до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Приймаючи рішення щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від призначеного покарання колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачена не заявляла клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, а просила виправдати її, або кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до місцевого суду.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченої частковому задоволенню.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено. Тому доводи апеляційної скарги у цій частині відхиляються.

При оцінці доводів апеляційної скарги про неповноту та поверховість при дослідженні судом першої інстанції доказів, колегія суддів враховує положення ст. 404 КПК України в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; ст. ст. 396, 401 цього ж кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони захисту (обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів, а також те, що обвинувачена ОСОБА_6 як у апеляційній скарзі, так і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, не заявляла клопотань про допит свідків, долучення доказів, призначення експертиз, для усунення неповноти, яка, на її думку, допущена судом першої інстанції. Окрім того, колегія суддів зазначає, що адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також не заявляли у цій частині будь-яких клопотань.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції правову допомогу обвинуваченій ОСОБА_6 надавав захисник адвокат ОСОБА_19 (т. 1, а. к. п. 18), а під час розгляду справи апеляційним судом брали участь захисники, адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Указане свідчить про те, що вимоги законодавства про надання обвинуваченій ОСОБА_6 правової допомоги були дотримані.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала обвинувачена ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2021 року щодо обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 змінити: на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного їй за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: