Справа № 214/5650/15-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Саксаганський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження № 0004402 від 03.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

Встановив:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004402 від 03.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 строком на 60 днів.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому особливо тяжких злочинів, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачений, перебуваючи на волі та знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду або у незаконний спосіб впливати на потерпілу чи свідків.

Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Ухвалою цього суду було продовжено тримання обвинуваченого під вартою до 07 лютого 2023 року включно, а тому виникло питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, яке відповідно до прикінцевих та перехідних положень КПК України щодо здійснення судового провадження в умовах карантину вирішує головуючий суддя ОСОБА_1 одноособово, оскільки член колегії суддів - суддя ОСОБА_6 перебуває на лікарняному.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження суд доходить до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає, що існують раніше визначені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується в особливо тяжкому злочині. Крім того, обвинувачений не працевлаштований та не має законних джерел для існування.

За таких обставин суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, відповідає інтересам правосуддя шляхом запобігання ухилення обвинуваченого від суду та органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчиняти інше кримінальне правопорушення проти власності, оскільки останній не має законних джерел для існування.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що маються підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Ухвалив:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 ( шістдесят) днів, тобто до 13.04.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення

Повний текст судового рішення складено о 14-30 годині 17.02.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1