УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 621/3788/21

провадження № 51-961ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката

ОСОБА_5 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від

18 серпня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 листопада

2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шелудьківки Зміївського району Харківської області та жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 63 382 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 18 вересня

2020 року близько 10:25, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Балаклійське шосе, 36 «а» в

с. Слобожанське Чугуївського району Харківської області зі сторони ТОВ «ГеоМакс», порушив вимоги пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), не переконавшись у безпеці своїх дій почав здійснювати поворот ліворуч у напрямку

с. Лиман Чугуївського району Харківської області та допустив зіткнення з мопедом «Suzuki» під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалась у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду. Однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується і з вироком місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання та вирішеного цивільного позову у справі. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, а також не погоджується з тривалістю визначеного ОСОБА_4 іспитового строку та призначенням йому додаткового покарання.

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та правильності кваліфікації його дій в касаційній скарзі не оспорено.

Доводи захисника про несправедливість призначеного ОСОБА_4 судом основного та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також його вимог щодо зменшення визначеного іспитового строку, позбавлені підстав.

Згідно з вимогами ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених,

а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених

у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Як убачається з наявних у суду матеріалів, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до тяжкого злочину, дані про особу засудженого, який повністю визнав свою вину, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, працевлаштований, одружений, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілої, яка просила не позбавляти засудженого волі, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове відшкодування шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, та призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК. Одночасно, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та наслідків вчиненого, суд призначив засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК надає можливість суду, як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.

Призначаючи засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд урахував, що ОСОБА_4 грубо порушив Правила дорожнього руху, тяжкі наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а тому дійшов висновку, про необхідність призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на

1 рік.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження належним чином перевірив доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, проаналізував, дав на них переконливі відповіді та погодився з висновками місцевого суду.

Цей суд аргументовано визнав неспроможними доводи захисника про необхідність зменшення ОСОБА_4 призначеного строку покарання, оскільки підстави на які посилається адвокат, вже були враховані місцевим судом під час призначення засудженому покарання, також суд зважив на особу винного, конкретні обставини кримінального провадження у їхній сукупності, порушення засудженим правил безпеки дорожнього руху, його наслідки, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим, не знайшов підстав вважати призначене місцевим судом ОСОБА_4 покарання явно не справедливим внаслідок суворості, в тому числі, в частині додаткового покарання. Інших обставин, які не були враховані судом першої інстанції, захисник в своїй скарзі не наводив.

Є правильними і висновки суду щодо тривалості визначеного ОСОБА_4 іспитового строку.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 75 КК у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

У цьому кримінальному провадженні суд дотримався наведених положень закону.

На переконання колегії суддів визначений ОСОБА_4 іспитовий строк є достатнім для того щоб він довів своє виправлення.

Що стосується тверджень сторони захисту про невмотивованість рішення місцевого суду про стягнення на користь потерпілої 300 000 грн моральної шкоди та доводів його скарги про зменшення суми моральної шкоди до 40 000 грн, то вони є безпідставними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 128 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також ст. 129 КПК передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Так, потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , якій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, характер заподіяних останній тілесних ушкоджень, його наслідки, а також те, що у потерпілої внаслідок отриманих травм суттєво погіршився стан здоров`я, її душевні страждання, необхідність подальшого лікування та інші обставини провадження, дійшов до вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на її користь 300 000 грн моральної шкоди, навівши докладні мотиви свого рішення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також урахував вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 419 КПК перевірив доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування.

Зокрема, спростовуючи доводи адвоката, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, щорозмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, її стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, витраченим потерпілою для відновлення її попереднього стану). Крім того, на переконання апеляційного суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останньої, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про те, що суд при стягненні моральної шкоди з засудженого в розмірі 300 000 грн безпідставно не врахував те, що злочин вчинено з необережності, пом`якшуючі обставини, зокрема, що засуджений допомагав потерпілій у витратах на лікування, також зауважує, що разом з засудженим проживає його батько, який потребує догляду, є непереконливими.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

В даному випадку суди правильно не взяли до уваги вказані обставини, на які посилалася сторона захисту, як на підстави для зменшення заявленого розміру моральної шкоди. Колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судових рішень у цій частині.

Отже, враховуючи всі обставини цього кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом

і розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК і підстав для якого пом`якшення немає.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено. Вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає приписам статей 419, 370 КПК, немає підстав.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3