Справа № 639/7222/21
Провадження № 1-кп/639/175/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935 від 26.07.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, інвалідності не має, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 , який здійснював захист обвинуваченого на підставі договору про надання правової допомоги від 27.08.2021,

захисника адвоката ОСОБА_12 , який здійснює захист обвинуваченого на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях від 03.11.2022 № 027-270002437,

у с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
ОСОБА_6 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин:

Так, 25 липня 2020 року приблизно о 12:20 ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухався по вул. Полтавський шлях зі сторони вул. Холодногірської в напрямку вул. Рилєєва в м. Харкові зі швидкістю 80 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд. 99, ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, зокрема, при виникненні перешкоди у вигляді автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду в попутному напрямку, та, наближаючись до останньої, прискорився до 90 км/год, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;
не обрав безпечну дистанцію, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який після того відкинуло на праве узбіччя по напрямку його руху та в електроопору.

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/905-А/20 від 28.12.2020, отримала ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням із саднами на правій гомілці, підвивихом надколінника та скупченням крові у колінному суглобі.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/4307-ІТ від 05.04.2021 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти пригоді шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Вищевказаними діями ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним покази під час судового розгляду
На початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнавав частково, під час завершення судового розгляду вину не визнав повністю, посилаючись на той факт, що в цій дорожній обстановці наявна вина потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вона різко загальмувала перед його транспортним засобом, внаслідок чого він не мав можливості уникнути зіткнення.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 надав показання, що 25.07.2020 приблизно о 12 годині він на автомобілі «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , який належить його матері, рухався по вул. Полтавський шлях м. Харкова, мав намір далі їхати в напрямку вулиці Клочківської. На перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Муранова (вул. Озерянської) він зупинився, щоб повернути ліворуч, однак на цьому перехресті був невеликий затор, тому він вирішив їхати далі в напрямку вул. Рилєєва. Він рухався по вул. Полтавський шлях в правій смузі руху зі швидкістю, яка не перевищувала 50-60 км/год. Попереду його автомобіля в попутному напрямку в правій смузі рухався автомобіль «Hyundai», який рухався з меншою швидкістю, у зв`язку з чим він наздоганяв цей автомобіль. В дзеркало заднього огляду він побачив автомобіль «AUDI», який рухався ззаду в попутному напрямку по трамвайним коліям з дуже великою швидкістю, у зв`язку з чим він не міг об`їхати автомобіль «Hyundai» по лівій смузі. Під час руху автомобіль «AUDI» не маневрував, різко не гальмував та не змінював напрямок руху, не створював перешкоди для руху його автомобіля. В цей момент він відволікся на декілька секунд в дзеркало заднього огляду, а потім побачив, що автомобіль «Hyundai» без будь-якої причини різко загальмував перед пішохідним переходом, хоча на пішохідному переході пішоходів не було. Внаслідок різкого гальмування автомобіля «Hyundai» він не встиг загальмувати та його автомобіль передньою частиною вдарив ззаду автомобіль «Hyundai». Удар відбувся правою передньою частиною його автомобіля в задню ліву частину автомобіля «Hyundai». До зіткнення дистанція між його автомобілем та автомобілем «Hyundai» складала приблизно 10 метрів.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що потерпіла створила аварійну ситуацію, після зіткнення вона втратила керування транспортним засобом та помилково натиснула на педаль газу, після чого її автомобіль виїхав за межі дороги та зіткнувся з електроопорою. На місці ДТП він знаходився протягом 4 годин. Свідка ОСОБА_14 на місці ДТП він не бачив та його не пам`ятає. Надалі, за пропозицією слідчого, він поїхав на вулицю Ньютона, для передання пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer» на майданчик для зберігання транспортних засобів. Потім він здійснив виклик швидкої медичної допомоги та його доставили до 4 лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги, де він здав кров для дослідження на наявність алкоголю, наркотичних засобів чи інших заборонених речовин. Внаслідок дорожньо-транспортної події у нього був забій голови та забій грудної клітини, інших травм чи переломів він не отримав, на стаціонарному лікуванні не перебував.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що потерпілій ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, він не відшкодовував.

Стороною захисту зазначається, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг уникнути зіткнення, потерпіла ОСОБА_9 різко загальмувала перед його автомобілем та створила аварійну ситуацію, після зіткнення вона втратила керування та помилково натиснула на педаль газу, внаслідок чого її автомобіль виїхав за межі проїзної частини та зіткнувся з електроопорою. Покази потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 викликають обґрунтовані сумніви щодо їх достовірності, оскільки не зрозуміло, яким чином під час проведення слідчих експериментів проводилось вимірювання та фіксування швидкості, а також вимірювання відстані між автомобілями. Оскільки стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину, сторона захисту просить суд винести виправдувальний вирок у кримінальному провадженні.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його винність підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілої та показаннями свідків, сукупністю досліджених письмових доказів та висновками експертиз, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 надала показання, що 25.07.2020 приблизно о 12 годині вона рухалася на своєму автомобілі «Hyundai і20» по вул. Полтавський Шлях м. Харкова, зі сторони Холодної гори в напрямку Південного вокзалу, рухалася в правій смузі зі швидкістю приблизно 50 км/год. Не доїжджаючи до перехрестя із вулицею Семінарська, в дзеркало заднього огляду вона побачила, як в праву смугу руху різко зманеврував та дуже швидко наздоганяв її інший автомобіль, після чого цей автомобіль вдарив її транспортний засіб у задню частину. Внаслідок цього удару її автомобіль відкинуло праворуч на узбіччя та відбулось зіткнення з електроопорою. Гальмування перед зіткненням вона не застосовувала. Внаслідок зіткнення в її автомобілі спрацювали подушки безпеки, вона отримала травму грудної клітини, забій та травму на правій нозі. Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 до неї не підходив та допомогу їй не надавав. Потім її госпіталізували до 4-ої лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги. За результатами проведеного рентгенологічного дослідження було встановлено перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, численні забої, політравма, на праву ногу наклали шину та за її добровільною згодою відпустили додому на лікування. Через деякий час, за результатами комп`ютерної томографії, лікарі повідомили про необхідність хірургічної операції для лікування перелому на правій нозі. 26.08.2020 в Інституті патології хребта та суглобів ім. проф. М. І. Ситенка було проведено хірургічну операцію.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що на стадії досудового розслідування за її участю проводився слідчий експеримент, під час проведення якого вона надала детальні показання та на місці події показала механізм дорожньо-транспортної пригоди. При слідчому експерименті проводили контрольні заїзди автомобілів, за її показами вимірювали швидкість обох автомобілів, а також траєкторію руху транспортних засобів. В протоколі слідчого експерименту слідча правильно відобразила всі вихідні дані, які вона надала під час проведення слідчої дії.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав показання, що влітку 2020 року він працював у службі таксі. На своєму автомобілі він разом із пасажиром від`їжджав від приміщення Харківського слідчого ізолятору, мав намір повернути направо на вул. Полтавський шлях та рухатись в напрямку Південного вокзалу. Коли він зупинився біля краю проїжджої частини, то побачив, що по головній дорозі рухається перший автомобіль, який їхав в правій смузі з невеликою швидкістю, за ним їхав другий автомобіль. Потім він подивився наліво, у зв`язку з чим не бачив, як далі рухався другий автомобіль, можливо цей автомобіль об`їхав перший автомобіль зліва та поїхав далі. Далі він побачив, що за цими двома автомобілями з дуже великою швидкістю в правій смузі руху їхав автомобіль «Mitsubishi Lancer». Коли він виїжджав на головну дорогу, то почув звук удару та побачив, що автомобіль «Mitsubishi Lancer» вдарив перший автомобіль в задню ліву частину, внаслідок чого цей автомобіль вилетів через бордюр за межі дороги та вдарився передньою частиною у стовп, а автомобіль «Mitsubishi Lancer» проїхав вперед та зупинився. Перед зіткненням автомобіль «Mitsubishi Lancer» рухався в крайній правій смузі та рухався прямолінійно, водій цього автомобіля не гальмував та не намагався уникнути зіткнення. Коли він під`їхав до першого автомобіля, то почав відразу надавати медичну допомогу потерпілій. Водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_6 поводився неадекватно, у нього були «скляні очі», можливо він перебував у стані сп`яніння.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що на стадії досудового розслідування за його участю проводився слідчий експеримент, під час якого на місці події проводили контрольні заїзди, для встановлення швидкості обох транспортних засобів. Також за його показаннями визначали траєкторію руху обох автомобілів та місце їх зіткнення. Протокол слідчого експерименту він підписував, всі зазначені в протоколі вихідні дані відповідають дійсності та він їх підтверджує.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала показання, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 . У її власності перебуває автомобіль «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , яким за її згодою керував ОСОБА_6 25.07.2020 в денний час їй стало відомо, що її син на автомобілі «Mitsubishi lancer» потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, після чого вона протягом години приїхала на місце події. На місці ДТП вона побачила автомобіль «Mitsubishi Lancer», в якого була розбита передня частина, автомобіль «Hyundai» перебував на тротуарі з правого боку та був повністю розбитим. До події ДТП автомобіль «Mitsubishi Lancer» був технічно справним. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну під час експлуатації цього транспортного засобу, була застрахована.

Під час судового розгляду судом досліджено письмові докази, документи та висновки за результатами проведення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0000935 від 26.07.2020, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.07.2020 та схемою до протоколу огляду місця ДТП (матеріали кримінального провадження (далі к. п.), арк. 2 9) підтверджується, що місцем огляду є ділянка дороги за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, де розташовані автомобіль «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , відображено місце зіткнення транспортних засобів, сліди осипу скла та пластику, місце зіткнення автомобіля «Hyundai» з електроопорою.

Оглядом транспортних засобів встановлено: 1) на автомобілі «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , наявні зовнішні механічні пошкодження: деформовано капот, переднє праве крило, передня права блок-фара, передній бампер з решіткою радіатора; 2) на автомобілі «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , наявні зовнішні механічні пошкодження: деформована кришка багажника, задній бампер, відокремлена задня ліва блок фара, передня частина авто пошкоджена повністю (капот, бампер, крила, лобове скло), деформовано кришу, ліві передні двері, всі колеса, крім заднього лівого, пошкоджено.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 7/1318СЕ-20 від 29.09.2020 (к. п. арк. 156 165) підтверджується, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані при якому були відсутні будь-які несправності, які могли б впливати на їх вихідні параметри.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 7/1321СЕ-20 від 28.10.2020 (к. п. арк. 182 196) підтверджується, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система, рульове керування автомобіля, ходова частина автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , перебували у технічно несправному та непрацездатному стані. Несправність робочої гальмівної системи у вигляді зміщення живильного бачка з місця кріплення до головного гальмівного циліндра виникла в результаті ДТП. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити коли виникла несправність робочої гальмівної системи у вигляді не загальмовування гальмівних механізмів передніх і задніх коліс, не представляється можливим. Несправність рульового керування у вигляді обмеження повороту переднього лівого колеса виникла в результаті ДТП. Несправності ходової частини у вигляді розгерметизації шин передніх і задніх коліс та зміщення елементів підвіски переднього лівого колеса виникла в результаті ДТП.

У висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № 7/1319/1320СЕ-20 від 25.09.2020 (к. п. арк. 139 152) встановлено наступне:

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання: «Стояв чи рухався автомобіль «Hyundai» р.н. НОМЕР_2 , в момент первинного контакту з автомобілем «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 ?» не представляється можливим.

В дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що виходячи лише з кінцевого положення транспортних засобів, зафіксованого в схемі до протоколу огляду місця ДТП від 25.07.2020, неможливо встановити в якому положенні (рухомому чи нерухомому) знаходився автомобіль «Hyundai» в момент зіткнення.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання: «З якою швидкістю рухався автомобіль «Hyundai» р.н. НОМЕР_2 та автомобіль «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 ?», не представляється можливим.

В момент первинного контакту кут між поздовжньою віссю автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , та поздовжньою віссю автомобіля «Hyundai», р.н. НОМЕР_2 , був близьким до 0° (див. схему 1).

Місце зіткнення автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіля «Hyundai», р.н. НОМЕР_2 , розташовувалось перед слідами осипу скла та пластику (поз. 6 див. схему до протоколу огляду місця ДТП), по напрямку руху в бік вул. Рилєєва.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити де відносно меж проїжджої частини сталось зіткнення вказаних транспортних засобів, не представляється можливим.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 24.12.2020 (к. п. арк. 167 171) підтверджується, що 25.07.2020 близько 12:25 вона рухалася на автомобілі «Hyundai і20» р.н. НОМЕР_2 по вул. Полтавський шлях в напрямку площі Рози Люксембург. В районі буд. 99 по вул. Полтавський шлях вона побачила в дзеркало заднього огляду, що в попутному з нею напрямку рухається автомобіль «Mitsubishi», який з лівої смуги руху маневрує вправо та допускає зіткнення з її автомобілем. При цьому, автомобіль «Mitsubishi» контактує своєю передньою частиною із задньою частиною її автомобіля «Hyundai», після чого її автомобіль відкинуло на узбіччя, де сталось зіткнення з електроопорою.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , який проводився у формі відтворення обстановки та обставин події, встановлено, що до зіткнення її автомобіль «Hyundai» рухався в правій смузі руху зі швидкістю 50 км/год. Замірами встановлено, що автомобіль «Hyundai» рухався на відстані 0,8 метри від його правого габариту до краю проїзної частини справа. До зіткнення автомобіль «Mitsubishi» рухався на відстані 3,7 метри від його правого габариту до краю проїзної частини справа. Шляхом експертного заїзду автомобілів було встановлено, що автомобіль «Mitsubishi» рухався зі швидкістю 80 км/год. Місце зіткнення розташоване на відстані 1,7 м від правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобілів та на відстані 17 м від краю будинку 4 по вул. Семінарській. До зіткнення обидва автомобіля гальмування не застосовували та автомобіль «Mitsubishi» перед зіткненням маневрував з лівої смуги в праву. В маневрі до зіткнення автомобіль «Mitsubishi» подолав 20 метрів.

Під час допиту у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 надали показання, що вони були присутні як поняті під час проведення слідчого експерименту, який проводився у грудні 2020 року. Свідки підтвердили, що проводилось декілька експериментальних заїздів, під час яких, з показань потерпілої, визначали швидкість обох автомобілів. В протоколі слідчого експерименту всі відомості було відображені вірно, будь-яких заперечень чи зауважень зі сторони учасників слідчої дії не було.

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/282-ІТ від 14.01.2021 (к. п. арк. 175 177) підтверджується, що водій автомобіля «Hyundai і20», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мала технічної можливості запобігти зіткнення шляхом виконання нею вимог Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля «Hyundai і20», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогами Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходились б в причинному зв`язку з настанням даної події.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 16.02.2021 (к. п. арк. 205 209) підтверджується, що 25.07.2020 близько 12:25 він на автомобілі виїжджав з прилеглої території, при цьому він пропускав автомобілі Хюндай, Мітцубісі та кросовер, марку він не запам`ятав, які рухались по вул. Полтавський шлях в напрямку вул. Рилєєва. Після чого він виїхав на вул. Полтавський шлях та продовжив по ній рух за вказаними автомобілями. В цей час він звернув увагу, що автомобілі Хюндай, а за ним Мітцубісі рухались в правій смузі руху. Але автомобіль Мітцубісі різко прискорився та допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля Хюндай. Від удару автомобіль Хюндай відкинуло на праве узбіччя по напрямку його руху та в електроопору. Автомобіль Мітсубісі також проїхав ще декілька метрів та зупинився.

Під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , який проводився у формі відтворення обстановки та обставин події, встановлено, що до зіткнення автомобіль Хюндай рухався в правій смузі руху, на відстані 1,3 м від його правого габариту до краю проїзної частини справа по напрямку його руху. До зіткнення автомобіль Мітцубісі рухався в правій смузі руху на відстані 1,9 м від його правого габариту та краю проїзної частини справа на напрямку його руху. Шляхом експертного заїзду автомобілів було встановлено, що до зіткнення автомобіль Хюндай рухався зі швидкістю 45 км/год, а автомобіль Мітцубісі рухався зі швидкістю 80 км/год, після чого перед самим зіткненням прискорився до 90 км/год. Замірами встановлено, що місце зіткнення розташоване на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини по напрямку руху автомобілів та на відстані 15 м від краю будинку 4 по вул. Семінарській. Водії до зіткнення не застосовували гальмування та зіткнення автомобілів сталося в незагальмованому стані.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надав показання, що він був понятим під час слідчого експерименту за фактом дорожньо-транспортної пригоди, який проводився по вул. Полтавський шлях. Під час слідчого експерименту рух на дорозі був перекритим, проводилось три чи більше експериментальних заїзди автомобілів, проводили заміри та визначали швидкість автомобілів. В протоколі проведення слідчого експерименту слідою всі відомості було відображено вірно, вказаний протокол та схему він підписував, будь-яких заперечень чи зауважень у нього не було.

Під час судового розгляду, за клопотанням прокурора, судом прийнято рішення про неможливість проведення допиту свідка ОСОБА_19 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту 16.02.2021, оскільки зазначений свідок під час воєнного стану виїхав за межі території України на постійне місце проживання до Німеччини, що підтверджується його письмовою заявою (вх. № ЕП-3956 від 21.09.2022), у зв`язку з чим проведення його допиту у судовому засіданні є неможливим.

Під час допиту у судовому засіданні з показань свідка ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_20 встановлено, що в протоколі слідчого експерименту слідчою, яка проводила слідчу дію, помилково зазначено про те, що ОСОБА_14 на автомобілі виїжджав із прилеглої території за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 115, оскільки фактично свідок виїжджав з прилеглої території неподалік від Харківського слідчого ізолятора, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_14 надав детальні показання щодо обставин цієї дорожньо-транспортної події, які він сприймав особисто, вказав на характер руху обох транспортних засобів та швидкість автомобілів, підтвердив відомості, викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.02.2021, тому суд приходить до висновку, що допущена слідчою помилка не впливає на суть слідчої дії та на результати, отримані внаслідок проведення цього слідчого експерименту.

Посилання сторони захисту на той факт, що проведення слідчого експерименту в іншу пору року (взимку) суттєво вплинуло на отримані в результаті його проведення відомості, суд вважає необґрунтованим.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_14 підтвердили, що на час проведення слідчих експериментів, які проводились з кожним із них окремо, погодні умови, стан освітлення та стан дорожнього покриття повністю відповідали тим, які були в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які приймали участь як поняті під час слідчих експериментів, також підтвердили, що проїжджа частина дороги була чистою та снігу на дорозі не було.

Враховуючи той факт, що під час проведення слідчих експериментів не визначали гальмівний шлях автомобілів чи характер руху транспортних засобів в загальмованому стані, не визначали видимість на вказаній ділянці дороги, тому проведення слідчих експериментів в іншу пору року, при іншій температурі повітря та за дещо інших умов, на переконання суду, жодним чином не вплинуло на результати цієї слідчої дії.

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/4307-ІТ від 05.04.2021 (к. п. арк. 214-216) підтверджується, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 та 13.1 ПДР України.

Технічна можливість запобігання даної події для водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 визначалась виконанням ним вимог п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху.

У діях водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, які знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією ДТП.

Технічна можливість запобігти пригоді діями водія автомобіля «Hyundai і20» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 не визначалася.

В діях водія автомобіля «Hyundai і20» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком експерта ХОБСМЕ № 12-14/905-А/20 від 28.12.2020 (к. п. арк. 226 228) підтверджується, що у гр. ОСОБА_9 має місце закритий перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням із саднами на правій гомілці, підвивихом наколінника та скупченням крові у колінному суглобі.

За механізмом: вищевказані тілесні ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися.

Стосовно давності утворення, вищевказані ушкодження могли бути отримані не пізніше дати звернення у лікувальний заклад, де й були встановлені, при цьому, характер ушкоджень не виключає можливості отримання їх в умовах дорожньо-транспортної події 25.07.2020.

За ступенем тяжкості: травма правої нижньої кінцівки, що має місце у гр. ОСОБА_9 , не є небезпечними для життя в момент їх утворення, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1 «а, б, в», п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, належать до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла ОСОБА_9 різко загальмувала та створила аварійну обстановку, після зіткнення втратила керування та натиснула на педаль газу, внаслідок чого її автомобіля виїхав за межі проїзної частини та відбулось зіткнення із електроопорою, суд надає критичну оцінку.

З показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 встановлено, що автомобіль «Hyundai», яким керувала потерпіла, перед зіткненням транспортних засобів взагалі не гальмував.

Свідок ОСОБА_14 є незаінтересованою особою у цьому кримінальному провадженні, будучи допитаним у суді та попередженим про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, він підтвердив обставини цієї дорожньо-транспортної події та всі вихідні дані, які були встановлені під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 щодо механізму дорожньо-транспортної події узгоджуються між собою, узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні та підтверджуються висновками експертів № СЕ-19/121-21/282-ІТ від 14.01.2021 та № СЕ-19/121-21/4307-ІТ від 05.04.2021.

Таким чином, саме водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , не обрав безпечну дистанцію, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Hyundai i20», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду, після чого цей автомобіль відкинуло на праве узбіччя по напрямку його руху та в електроопору.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/4307-ІТ від 05.04.2021.

Доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування здійснювалось неповноважним слідчим СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 , внаслідок чого всі зібрані у кримінальному провадженні докази є недопустимими, оцінюються судом критично.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 по справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

02.06.2022 прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 , яка має повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, направлено запит до СУ ГУНП в Харківській області про надання оригіналу постанови про доручення слідчому СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 на проведення досудового розслідування, оскільки під час судового розгляду та дослідження письмових доказів у суді встановлено, що така постанова відсутня у матеріалах кримінального провадження.

Листом СУ ГУНП в Харківській області від 03.06.2022 вих. № 5361/119-24-2022 направлено оригінал постанови про створення слідчої групи по кримінальному провадженню № 0000935.

Постановою начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 28.11.2020 підтверджується, що по кримінальному провадженню № 0000935 створено слідчу групу у складі:

-старший групи слідчий СУ ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_21 ;

-старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_20 .

Під час судового розгляду прокурором в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 290 КПК України, було надано доступ обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_11 до додаткових матеріалів, отриманих стороною обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні (судова справа т. 1 арк. 208 211).

Таким чином, з 28.11.2020 старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 є уповноваженою особою на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000935, а тому доводи сторони захисту про недопустимість зібраних доказів є необґрунтованими та безпідставними.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом, підтверджується частково показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , сукупністю досліджених письмових доказів, висновками судових автотехнічних експертиз та висновком транспортно-трасологічної експертизи, а також висновком судово-медичної експертизи, яким підтверджується ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_9 внаслідок цієї дорожньо-транспортної події.

ІV. Кваліфікація кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_6 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

V. Мотиви суду при призначенні покарання
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 отримував посвідчення водія Серія НОМЕР_3 , видане Центром 6341 05.07.2017, та має право на керування транспортними засобами категорії А (з 05.05.2017), категорії В1, В (з 13.12.2007) (к. п. арк. 6).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, яке є обов`язковим додатковим покаранням, що є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

На переконання суду, застосування основного покарання у виді штрафу чи арешту, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, є явно несправедливим через м`якість, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та спричинених наслідків, а також враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований та доходу не має, вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та у вчиненому не розкаюється.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт також є неможливим, оскільки він офіційно не працевлаштований.

При вирішенні питання щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнав, вибачення у потерпілої не попросив, у вчиненому не розкаюється, спричинену матеріальну та моральну шкоду не відшкодував навіть частково, по справі відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без реального відбування покарання у виді обмеження волі, у звязку з чим відсутні правові підстави для застосування положень статті 75 КК України.

При визначенні строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до цієї дорожньо-транспортної події, характер допущених ним порушень та спричинені наслідки, той факт, що обвинувачений вину не визнав повністю та у вчиненому не розкаюється, у зв`язку з чим суд приймає рішення про застосування додаткового покарання на максимальний строк у виді 3 (трьох) років позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

VI. Цивільний позов у кримінальному провадженні
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із таких обставин.

Потерпілою ОСОБА_9 пред`явлено позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якій потерпіла просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 ;

-матеріальну шкоду завдану ДТП у вигляді вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу у сумі 210926,50 грн.;

-витрати на лікування у сумі 48775,90 грн.;

-моральну шкоду, завдану у ДТП 25.07.2020, розмір якої оцінено у 3000000 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

При цьому, суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Судом встановлено, що на підставі полісу № АМ/8886792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.10.2019, строком дії з 19.10.2019 по 18.10.2020, цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (), на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом Закон України № 1961-IV).

Відповідно до пункту 4 Полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: 1) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить двісті шістдесят тисяч гривень; 2) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить сто тридцять тисяч гривень; 3) розмір франшизи 0 гривень.

04.08.2020 потерпілою ОСОБА_9 подано до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» повідомлення про ДТП 25.07.2020, в результаті якої автомобілю Hyundai i20, р.н. НОМЕР_2 , були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується листом ТДВ «Міжнародна страхова компанія» № 3224 від 04.08.2020.

Згідно з відповіддю ТДВ «Міжнародна страхова компанія» № 6689 від 23.12.2020, потерпілій ОСОБА_9 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки в матеріалах страхової справи відсутні дані, які відповідно до вимог чинного законодавства підтверджують, що ДТП має ознаки страхового випадку, визначення якого міститься в статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також встановлюють вину особи, відповідальність якої застрахована в ТДВ «МСК», в скоєнні цієї ДТП.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В пунктах 72 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, викладено правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з вимогами статті 22 Закону України № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 20.3 ст. 20 Закону України № 1961-IV, у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Виходячи із вимог Закону України № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а також шкода, пов`язана з лікуванням потерпілої ОСОБА_9 , має відшкодовуватись страховиком.

Якщо сума відшкодування шкоди більша, ніж зазначена у страховому полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за заподіяну життю і здоров`ю шкоду, страховик сплачує суму, зазначену в договорі, а винна у ДТП особа (володілець транспортного засобу) сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи той факт, на теперішній час страховиком на користь потерпілої ОСОБА_9 не сплачено страхове відшкодування, визначити яка саме частина спричиненої матеріальної шкоди покривається лімітом відповідальності страховика, не надається можливим, а тому цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 пред`явлено передчасно.

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП у вигляді вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу у сумі 210926,50 грн., а також витрат на лікування у сумі 48775,90 грн., не підлягає задоволенню, оскільки цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 пред`явлено передчасно.

При цьому, потерпіла ОСОБА_9 не позбавлена можливості звернутись до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства до належного відповідача страховика.

У разі, якщо страховим відшкодуванням не покривається відповідний розмір спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, потерпіла ОСОБА_9 не позбавлена можливості в подальшому пред`явити позовну заяву до ОСОБА_6 (як до особи, яка керувала транспортним засобом) чи до власника транспортного засобу, однак з інших підстав позову.

В частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Виходячи із вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди страховик несе лише в межах ліміту страхової відповідальності.

Згідно з ст. 26-1 Закону № 1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть бути пред`явлені до винної особи.

Водночас, можливість отримання потерпілою ОСОБА_9 страхової виплати на підставі ст. 26-1 Закону № 1961-IV, явно не покриває загальний розмір спричиненої їй моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення цього кримінального правопорушення, у зв`язку з чим з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає стягненню моральна шкода.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом роз`яснень, наведених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 надала показання, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди вона отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження. 26.08.2020 в Інституті патології хребта та суглобів ім. проф. М. І. Ситенка їй було проведено хірургічну операцію, на правій нозі було встановлено чотири титанові пластини та керамічні імпланти на суглоб. Була повна іммобілізація кінцівки та на кінцівку було заборонено ставати протягом трьох місяців. До 28.12.2020 вона перебувала на офіційному лікарняному. Після отримання цієї травми вона тривалий час не могла самостійно пересуватись, їй було заборонено ставати на ногу, вона вимушена була приймати знеболюючі препарати та інші лікарські засоби. Протягом 5 місяців вона була позбавлена можливості працювати за основним місцем роботи, була обмежена в спілкуванні з членами родини. Потерпіла зазначає, що вона відчувала сильний фізичний біль та несла моральні переживання щодо стану її здоров`я, на теперішній час продовжує приймати знеболюючі препарати. За весь час ОСОБА_6 чи його близькі родичі не намагалися відшкодувати їй матеріальну чи моральну шкоду, будь-яку допомогу на лікування їй не надавали.

З виписки із медичної карти № 98069 стаціонарного хворого «Інституту патології хребта та судин ім. М. І. Ситенка» встановлено, що ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 17.08.2020 по 09.09.2020 з діагнозом: Імпресійний відламковий перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням. 26.08.2020 проведена хірургічна операція Відкрита репозиція кісткових фрагментів латерального виростка правої великогомілкової кістки, пластика дефекту кісткової тканини гідроксіапатитною керамікою, фіксація пластиною LCP «Інтерлок».

З виписки з амбулаторної карти № 2732/33 з КНП «Міська поліклініка № 24» ХМР встановлено, що ОСОБА_9 з 29.07.2020 по 28.12.2020 перебувала на лікарняному, про що оформлено лист непрацездатності.

Висновком експерта ХОБСМЕ № 12-14/905-А/20 від 28.12.2020 (к. п. арк. 226-228) підтверджується, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 спричинено закритий перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням із саднами на правій гомілці, підвивихом наколінника та скупченням крові у колінному суглобі, які за ступенем тяжкості належать до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Суд вважає доведеним, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також у зв`язку із знищенням та пошкодженням належного їй автомобіля.

Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої ОСОБА_9 , яка перебувала на лікуванні протягом 5 (п`яти) місяців та була тимчасово непрацездатною, перенесла сильний фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також з пошкодженням належного їй транспортного засобу, враховуючи стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення цього злочину потерпілій спричинена моральна шкода, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 , розмір якої судом оцінюється в 350000 грн., що є справедливою компенсацією понесених потерпілою фізичних та душевних страждань.

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

VІІ. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні
В поданій позовній заяві потерпілою ОСОБА_9 заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь процесуальних витрат на правову допомогу.

31.10.2022 представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 надано до суду уточнений розрахунок витрат на правову допомогу, а саме: процесуальні витрати на стадії досудового розслідування 53000 грн., процесуальні витрати під час судового розгляду 96000 грн., які вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема , із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В постановах Касаційного кримінального суду Верхового Суду від 05.08.2020 по справі № 753/10028/18 (провадження № 51-121км20) та від 29.09.2022 по справі № 362/6438/21 (провадження № 51-1995км22) викладено правовий висновок, що правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

До суду надано договори про надання правової допомоги від 19.08.2020 та 02.11.2021, укладені між адвокатом ОСОБА_10 та клієнтом ОСОБА_9 .

В пункті 3.1 Договору визначено розмір гонорару адвоката 1500 грн. норма-година роботи.

Згідно з пунктом 3.5 Договору про надання правової допомоги, факт наданих послуг підтверджується (на вимогу клієнта) Актом виконаних робіт (наданих послуг), який, в свою чергу, є підставою для сплати гонорару, який Клієнт повинен сплатити Адвокату у день його отримання (підписання) у готівковій формі або у безготівковому порядку на рахунок Адвоката.

До суду надано акт виконання робіт (надання послуг) від 30.10.2021 (судова справа т. 1 арк. 60), який складено між адвокатом ОСОБА_10 та клієнтом ОСОБА_9 , в якому зазначено, що за надані послуги «Досудове розслідування» сторонами визначена вартість 53000 грн.

Разом із цим, вказаний акт виконання робіт (надання послуг) від 30.10.2021 не є належним та допустимим доказом понесених процесуальних витрат, оскільки не містить детального опису виконаних доручень клієнта та розшифровки наданих адвокатом правових послуг.

Належних доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт за договором про правничу допомогу (зокрема акт виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом наданих адвокатом правових послуг та витрат часу, підписаний між адвокатом ОСОБА_10 та клієнтом ОСОБА_9 ) до суду не надано.

Потерпілою ОСОБА_9 надано квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування грошових коштів на користь адвоката ОСОБА_10 , а саме: 13.12.2021 на суму 2730 грн., 28.12.2021 на суму 2300 грн., 11.01.2022 на суму 1700 грн., 27.01.2022 на суму 2050 грн., 10.02.2022 на суму 2050 грн., 27.07.2022 на суму 3200 грн., 22.09.2022 на суму 3950 грн., 03.11.2022 на суму 3700 грн., на загальну суму 21680 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_9 підлягають документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу на загальну суму 21680 грн., оскільки в цій частині процесуальні витрати підтверджуються квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» про сплату коштів на користь адвоката.

В іншій частині процесуальні витрати не є документально підтвердженими, до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг за договором про правничу допомогу, у зв`язку з чим в іншій частині процесуальні витрати не можуть бути стягнуті на користь потерпілої ОСОБА_9 .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) викладено правовий висновок, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Таким чином, у разі, якщо потерпілою ОСОБА_9 в подальшому будуть понесені інші процесуальні витрати у кримінальному провадженні, потерпіла не позбавлена можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання, пов`язаного з процесуальними витратами, в порядку статей 537, 539 КПК України.

Крім цього, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна у кримінальному провадженні, який накладено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2021 по справі № 639/5104/21 (провадження № 1-кс/639/1862/21), оскільки в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

До набрання вироком законної сили у цьому кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк основного покарання у виді обмеження волі ОСОБА_6 відраховувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати за викликом до суду, а у разі неможливості прибути завчасно повідомити про це суд;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) спричинену моральну шкоду у розмірі 350000 грн. (триста п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

У задоволенні інших позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_9 право звернення до суду з позовною заявою до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) процесуальні витрати на правову допомогу на суму 21680,00 грн. (двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави процесуальні витрати за проведені ХНДЕКЦ МВС України судові експертизи у кримінальному провадженні на суму 9480,10 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 10 коп.) (к. п. арк. 153, 166, 178, 181, 217).

Cкасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2021 по справі № 639/5104/21 (провадження № 1-кс/639/1862/21), а саме: на автомобіль «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_5 , 2008 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_13 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- автомобіль «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_5 , 2008 року випуску, повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як власнику (к. п. арк. 25);

- автомобіль «Hyundai і20», р.н. НОМЕР_2 , повернути потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як власнику (к. п. арк. 24).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1