Справа № 345/1447/17
Провадження № 11-кп/4808/493/22
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2021 року засудженого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України.

На даний вирок суду засудженим ОСОБА_6 09.09.2022 року, подано апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи причину пропуску строку тим, що він подав апеляційну скаргу по даній справі у відведений законом термін віддавши її працівнику Личаківської виправної колонії, але працівник установи по невідомій йому причині не відправив її.

Під час розгляду клопотання про поновлення строку:

- засуджений та адвокат підтримали клопотання про поновлення строку, просили його задовольнити;

- прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, захисника та засудженого дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити, за таких підстав.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Про строк апеляційного оскарження зазначено в резолютивній частині вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

В той же час, згідно з приписами п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи, не знайде підстав для його поновлення.

Так, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

В той же час, одним із аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким, жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»)

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

З матеріалів провадження вбачається, що 19.11.2021 року вирок суду першої інстанції було проголошено з участю засудженого, (а.п. 191).

Також у матеріалах провадження є розписка засудженого про отримання 02.12.2021 року копії вироку суду першої інстанції (а.п. 205).

Порушень діючого законодавства з боку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, оскільки розгляд справи відповідав вимогам діючого законодавства, виходячи з того, що засуджений отримав копію рішення, а тому йому достеменно був відомий зміст проголошеного судом рішення та строки оскарження.

Враховуючи те, що своїми процесуальними правами кожний учасник судового провадження користується на власний розсуд, то той факт, що засуджений не скористався наданим йому законом правом на апеляційне оскарження у передбачений законом строк, не є поважною причиною його пропуску.

Засудженим ОСОБА_6 05 липня 2022 року було подано апеляційну скаргу, яка була повернута апелянту у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку.

Твердження апелянта про те, що він раніше звертався до апеляційного суду з скаргою не підтверджена жодним доказом.

Таким чином, вищевказана апеляційна скарга подана з пропуском строку апеляційного оскарження, який визначений ст. 395 КПК України.

Засудженим ОСОБА_6 повторно подано апеляційну скаргу 01 вересня 2022 року. В апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Доводи апелянта, якими він обґрунтовує клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, а саме те, що він подав апеляційну скаргу у встановлений термін, а працівники установи її не відправили не мають документального підтвердження в матеріалах провадження, так на переконання колегії суддів, не можливо визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи рішення про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів, керуючись практикою ЄСПЛ, вважає, що апелянтом не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які перешкоджали йому своєчасно подати апеляційну скаргу, враховуючи те, що засудженому було достеменно відомо про зміст судового рішення.

Серед основних засад судочинства закріплено й забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є й важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

В той же час, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Мельник проти України»).

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої, поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення строку оскарження ухвали суду першої інстанції за вказаних вище обставин порушуватиме принцип правової визначеності, як основи верховенства права.

Приймаючи рішення колегія суддів виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Оскільки кримінальне провадження, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним кодексом України, то відсутність конкретних посилань та беззаперечних доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, унеможливлює прийняття рішення про його поновлення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що зазначені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними, що згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України є підставою для відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження та поверненні апеляційної скарги засудженому.

Керуючись ст.ст. 117, 376, 395, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4