СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2286/23
ун. № 759/6814/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001535 від 11.04.2023 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням, погодженим прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001535 від 11.04.2023 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001535 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 10.04.2023 року, у нічний період часу (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливим мотивом з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи що в країні введено воєнний стан і відповідно, знаходячись в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , чим завдала матеріальну шкоду на загальну суму 9000 гривень 00 копійок.

При цьому, 10.04.2023 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала біля станції метро «Академмістечко» в м. Києві (зі сторони виходу на вул. Єфремова в м. Києві, де помітила раніше їй незнайомого ОСОБА_6 , з яким розпочала знайомство. Розпочавши спілкування ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 попрямували до місця проживання ОСОБА_6 , а саме-до квартири АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_5 , цього ж дня, продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою в квартирі АДРЕСА_1 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв, враховуючи нічний час доби, а ОСОБА_6 знаходиться під впливом алкогольних напоїв та не може їй перешкодити, відчуваючи потребу в покращенні свого матеріального становища, керуючись корисливим мотивом, вирішила вчинити кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна.

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне, таємне викрадення чужого майна, 10.04.2023 року, у нічний період часу (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , діючи умисно, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи що в країні введено воєнний стан і відповідно, знаходячись в умовах воєнного стану, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме:

- чоловічі спортивні штани «Пул енд беа», розмір Л, чорного кольору, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності

- парфуми у прозорому флаконі «D s P», об`ємом 50 мл., заповнений на 1/2 частину;

- спортивна сумка «Зара» чорного кольору, вартістю 2500 гривень;

- ноутбук «Ассеr 7535» чорного кольору, з зарядним пристроєм до нього, загальною вартістю 2000 гривень;

- мобільний телефон, марки «Редми note 9 pro», чорного кольору, з сім-картою мобільного оператору «Київстар», з номером телефону НОМЕР_1 , який знаходився у силіконовому чохлі, вартістю 3000 гривень;

- навушники «Apple А1938» білого кольору, вартістю 1000 гривень;

- грошові кошти в сумі 500 гривень, а всього майна на загальну суму 9000 гривень 00 копійок.

Після чого, разом з вищевказаним викраденим чужим майном ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення втекла, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном нам власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6500 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, таємно викрала чуже майно, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

11.04.2023 року, в період часу з 13 год. 52 хв. до 13 год. 56 хв., слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 на підставі ст. 233 КПК України, в присутності двох понятих, було проведено огляд за адресою АДРЕСА_2 в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено у ОСОБА_8 :

- ноутбук «Ассеr 7535» чорного кольору, серійний номер якого LXPCF020840080B57C2000, з зарядним пристроєм до нього, який належить потерпілому ОСОБА_6 та було 10.04.2023 року таємно у нього викрадено.

Крім цього, 11.04.2023 року в період часу з 12 год. 21 хв. слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 в порядку ст. 208 ч. 4 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої було виявлено та в подальшому вилучено частину викраденого у потерпілого майна, а саме:

-чоловічі спортивні штани «Пул енд беа», розмір Л, чорного кольору, які не представляють для мене матеріальної цінності;

-парфуми у прозорому флаконі «D s P», об`ємом 50 мл., заповнений на 1/2 частину;

-спортивна сумка «Зара» чорного кольору;

-навушники «Apple А1938» білого кольору.

Слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України, винесено мотивовану постанову про визнання речових доказів вищевказаних вилучених речей.

Зважаючи на вищенаведене, з метою збереження речових доказів та запобігання можливості їхнього приховування, псування, знищення, втрати, відчуження, використання орган досудового розслідування просив суд накласти арешт на вищевказане вилучене майно, а саме на:

-ноутбук «Ассеr 7535» чорного кольору, серійний номер якого LXPCF020840080B57C2000, з зарядним пристроєм до нього, який належить потерпілому ОСОБА_6 та було 10.04.2023 таємно у нього викрадено.

-чоловічі спортивні штани «Пул енд беа», розмір Л, чорного кольору, які не представляють для мене матеріальної цінності;

-парфуми у прозорому флаконі «D s P», об`ємом 50 мл., заповнений на 1/2 частину;

-спортивна сумка «Зара» чорного кольору;

-навушники «Apple А1938» білого кольору.

У судове засідання прокурор не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання про накладення арешту на майно за його відсутності.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження за № 0001535 від 11.04.2023 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, а саме на :

-ноутбук «Ассеr 7535» чорного кольору, серійний номер якого LXPCF020840080B57C2000, з зарядним пристроєм до нього, який належить потерпілому ОСОБА_6 та було 10.04.2023 таємно у нього викрадено.

-чоловічі спортивні штани «Пул енд беа», розмір Л, чорного кольору, які не представляють для мене матеріальної цінності;

-парфуми у прозорому флаконі «D s P», об`ємом 50 мл., заповнений на 1/2 частину;

-спортивна сумка «Зара» чорного кольору;

-навушники «Apple А1938» білого кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого обґрунтовувалось тим, що у даному кримінальному провадженні накладення арешту на вилучене майно необхідне для збереження речових доказів та запобігання можливості їхнього приховування, псування, знищення, втрати, відчуження, використання.

Відповідно до ч.1,2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зважаючи на ч.1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд дійшов висновку про те, що вилучені речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням про арешт майна.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про накладення арешту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001535 від 11.04.2023 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно, а саме:

-ноутбук «Ассеr 7535» чорного кольору, серійний номер якого LXPCF020840080B57C2000, з зарядним пристроєм до нього, який належить потерпілому ОСОБА_6 та було 10.04.2023 року таємно у нього викрадено.

-чоловічі спортивні штани «Пул енд беа», розмір Л, чорного кольору, які не представляють для мене матеріальної цінності;

-парфуми у прозорому флаконі «D s P», об`ємом 50 мл., заповнений на 1/2 частину;

-спортивна сумка «Зара» чорного кольору;

-навушники «Apple А1938» білого кольору.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1