Справа № 159/619/21 Провадження №11-кп/802/755/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.350 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за № 0000020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель Волинської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, який офіційно не працює, неодружений, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, засуджений:
за ч. 2 ст. 350 КК України до покарання у виді у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.
На підставі частин 1, 2 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Покладено нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_7 .
Роз`яснено ОСОБА_7 про те, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Іспитовий строк ОСОБА_7 постановлено відраховувати з моменту проголошення вироку.
Вирішено питання про речові докази та арештоване майно.
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 08 січня 2021 року близько 22 год. 36 хв., перебуваючи поблизу магазину «Маячок», що за адресою: вул. Варшавська,1, в м. Ковель Волинської області, під час конфлікту умисно схопив рукою потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку із службовою діяльністю останнього, за верхній одяг і одноразово розпилив йому в очі препарат сльозоточивої та дратівливої дії «Терен-4М». Потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом директора ДП «АРСЕНАЛ-СТ 5» ТзОВ « Арсенал СТ»№ 01/11 від 02 січня 2021 року переведений з 02 січня по 28 лютого 2021 року на посаду командира відділення швидкого реагування ПЦС ТзОВ «Арсенал СТ» та в складі групи швидкого реагування, виконував службові обов`язки, пов`язані з наданням послуг з охорони власності та громадян, відповідно до посадової інструкції командира відділення швидкого реагування пункту централізованого спостереження (ВШР ПЦС), затвердженої директором ДП «Арсенал СТ 5» 01 липня 2019 року. Згідно пункту 1 Посадової інструкції командир ВШР ПЦС відноситься до категорії «Керівники», тобто є службовою особою. Внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 через умисні протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку слизової оболонки правого ока, який утворився від дії хімічної речовини, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 5 від 11 січня 2021 року згідно пункту 2.2.1 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений та захисниквважають, що вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просять вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора та потерпілого, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч ч.2 ст.350 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином мотивованими сукупністю досліджених доказів.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також даними, що містяться у письмових та речових доказах.
Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.350 КК України.
Що стосується доводів захисника про те, що постанови про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи, датовані 09 січня 2021 року та 16 січня 2021 року, є недопустимими доказами, так як останні не підписані службовою особою, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, то вони не є спроможними.
Так місцевий суд, дослідивши наявні матеріали провадження дійшов вірного висновку, що постанови про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи, видані заступником керівника Ковельської місцевої прокуратури 09 січня 2021 року та 16 січня 2021 року, та постанова про прийняття матеріалів досудового розслідування до свого провадження, видана слідчою СВ Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 16 січня 2021 року, є допустимими та належними доказами, оскільки в матеріалах провадження наявні оригінали зазначених постанов, які виготовлені на спеціальних бланках та підписані службовою особою, а стороною захисту до свого клопотання долучені проекти вказаних документів, а не їх оригінали.
Також не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про відсутність умислу в ОСОБА_7 на вчинення дій, передбачених ст. 350 КК України, та що він здійснював активний опір неправомірним діям ОСОБА_9 , та ОСОБА_14 , які всупереч волі обвинуваченого із застосуванням фізичного примусу посадили останнього до свого службового автомобіля та повезли в невідомому напрямку.
Так місцевий суд дійшов до правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.350 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в своїх показаннях неодноразово стверджував, що хотів умисно пирснути газовим балончиком.
Крім того з показань допитаних в якості свідків продавців магазину «Сяйво» ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що коли приїхали охоронці з «Арсеналу», то вони взяли обвинуваченого під руки і відвели до машини. Зазначили, що вони стояли біля машини, щось говорили, після чого сам ОСОБА_7 сів у машину. Ствердили, що фізичну силу до обвинуваченого ніхто із працівників «Арсеналу» не застосовував.
Крім того не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції посилання сторони захисту на порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, оскільки відсутність прокурора під час проголошення судового рішення жодним чином не свідчить про таке процесуальне порушення зі сторони суду.
Таким чином усі викладені у апеляційній скарзі доводи є аналогічними тим, які сторона захисту заявляла під час судового засідання і які були належним чином судом перевірені, а висновки суду вмотивовані на підставі досліджених доказів.
Враховуючи зазначене підстав для скасування вироку суду з мотивів, зазначених стороною захисту в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий:

Судді: