ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4822/22 Номер провадження 11-кп/814/1390/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000063 за апеляційною скарг ою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усть-Нера Оймяконського району Якутія, громадянина України, розлученого, з професійно-технічною освітою, працюючого робітником на цвинтарі відділу благоустрою Зіньківської міської ради, військовозобов`язаного, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24.04.2022 приблизно о 21 години 30 хвилин, ОСОБА_9 разом зі своїм сином ОСОБА_10 перебували в будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту на побутовому ґрунті ОСОБА_9 , тримаючи у лівій руці кухонний ніж, знаходячись в коридорі будинку, з великою силою, ножем наніс один удар в область живота ОСОБА_10 , чим завдав йому проникаюче колото-різане ножове поранення черевної порожнини з пошкодженням м`яких тканин черевної стінки, краєвим пошкодженням хрящової частини реберної дуги з права, наскрізного поранення правої долі печінки, жовчного міхура та магістральних кровоносних судин (ворітної вени) печінки по ходу раневого каналу, що зумовило гостру крововтрату та смерть потерпілого ОСОБА_10 .

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції статті.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд поза увагою залишив показання обвинуваченого, який зазначив, що сварку та бійку розпочав потерпілий ОСОБА_10 , напав на обвинуваченого з ножем у руці, завдав кухонним ножем рубану рану лівої руки ОСОБА_9 .. У свою чергу ОСОБА_9 , намагаючись упередити наступний удар ножем лівою пораненою рукою махнув, тримаючи його у лівій руці в бік нападника. Після цього бійка припинилася, ОСОБА_9 надав першу допомогу потерпілому та почав чекати приїзду свого старшого сина. Тобто вважає, що для ОСОБА_9 з боку ОСОБА_10 була реальна загроза життю від агресивних дій потерпілого.

Стверджує, що ОСОБА_9 не мав прямого умислу на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , як про це зазначив суд. Мотивом дій ОСОБА_9 був захист від посягання.

Не врахував суд і час смерті потерпілого, тобто те, що ОСОБА_10 помер через 9 годин після спричинення йому поранення, в медичному закладі після проведення хірургічного втручання.

Тому вважає, що дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 на ст. 124 КК України та кваліфікувати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Не врахував суд і відомості про потерпілого, а саме те, що ОСОБА_10 був засуджений за ч.3 ст. 187 КК України, після відбування покарання поводив себе зухвалу, постійно вчиняв сварки та бійки, завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не працював і намагався працевлаштуватися, а жив за кошти батька, вживав наркотичні засоби та якісь лікарські засоби, вів себе агресивно, викрадав банківську карту батька.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора та потерпілого, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту поданої захисником апеляційної скарги убачається, що вирок оскаржується в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Зокрема, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 заперечував наявність у нього умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , наполягаючи на тому, що такі його дії були направлені на захист від неправомірних дій потерпілого.

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено на підставі показань потерпілого ОСОБА_7 , який детально описав обставини події 24 квітня 2022 року, обставини отримання телефонного дзвінка від ОСОБА_10 , який повідомив про спричинення зненацька батьком тілесного ушкодження ножем, відсутністю ознак бійки за місцем проживання, показань свідків та інших письмових доказах, яким надана належна правова оцінка.

Разом з тим, місцевим судом досліджено, як доказ винуватості ОСОБА_9 дані, що містяться у протоколах слідчих експериментів від 24.05.2022 року проведених за участі як потерпілого ОСОБА_7 , так і самого обвинуваченого ОСОБА_9 та доданими фототаблицями, відеозаписом. Зокрема, в ході проведення якого обвинувачений показав місце, предмет та механізм скоєння ним інкримінуємого йому кримінального правопорушення. Більше того, ОСОБА_7 на відеозапису повідомив, що: «Я йому наніс удар в тулуб», показав механізм спричинення тілесних пошкоджень.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичних експертиз.

Зокрема, на основі даних судово-медичної встановлено, що покази ОСОБА_9 дані ним 24.05.2022 р. під час проведення слідчого експерименту відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Далі, на підставі даних висновків судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , на тілі останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням м`яких тканин черевної стінки, наскрізного поранення правої долі печінки, жовчного міхура та магістральних кровоносних судин (ворітної вени) печінки по ходу раневого каналу.

Виявлені тілесні ушкодження утворились в результаті одноразової дії гостро-ріжучого предмету (ножа), що діяв з силою достатньою для утворення таких ушкоджень. Дані тілесні ушкодження являються прижиттєвими, утворились незадовго до настання смерті, і могли утворитись 24.04.2022 року близько 21-22 год., і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Дані тілесні ушкодження утворились від одноразової дії плоского колюче-ріжучого предмету (ножа), клинок якого мав обушок і односторонню заточку леза з найбільшою шириною клинка на рівні його занурення близько 3 см.

При дослідженні раненого каналу встановлено: раневий канал починається вище описаною колото-різаною раною в правій підреберній області, проходить спереду назад, з права на ліво та незначно згори вниз довжиною приблизно 12-13 см., з пошкодженням м`яких тканин черевної стінки, краєвим пошкодженням хрящової частини реберної дуги з права, наскрізним пошкодженням правої долі печінки, жовчного міхура та ворітної вени печінки.

Виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли супроводжуватись незначною зовнішньою кровотечою, але спричинили масивну внутрішню кровотечу.

Причиною смерті ОСОБА_10 явилось проникаюче колото-різане ножове поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки та ворітної вени, що зумовило гостру крововтрату, яка і явилась безпосередньою причиною смерті, що достовірно підтверджується судово-медичної експертизи трупа та результатами додаткових методів дослідження.

Далі, за висновками судово-медичної експертизи встановлено наявність у ОСОБА_9 різаного ушкодження нігтьової фаланги першого пальця лівої кисті, яке утворилось від одноразової дії гостро-ріжучого предмету типу ножа, що діяв з силою достатньою для утворення такого ушкодження, можливо в строк та при обставинах на які вказує підекспертний і кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження нігтьової фаланги, виявлене у під експертного, являється різаним раневий канал, як такий, відсутній. Локалізація тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_9 , доступна для власноручного нанесення.

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, в даному випадку для ухвалення обвинувального вироку за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , визнаного судом доведеним, із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, перевіривши доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 на ст.124 КК України, колегія суддів знаходить їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

За ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статях 118 та 124 КК.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» роз`яснено, що при розгляді справ про необхідну оборону необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалась, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Як прямо зазначено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Встановлені під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 обставини кримінального правопорушення, зокрема щодо: подій, які передували словесному конфлікту між обвинуваченим та потерпілим; обставин, пов`язаних з нанесенням потерпілому тілесного ушкодження, не дозволяють зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_9 перебував у стані необхідної оборони.

Так, виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що мало місце посягання, від якого ОСОБА_9 захищався, не встановлено. Жодних активних намірів, погроз з боку потерпілого ОСОБА_10 щодо вбивства обвинуваченим не повідомляв.

Позиція обвинуваченого спростовується показами потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 , які зазначили, що ОСОБА_10 вказав про те, що батько його вдарив ножем зненацька. В телефонній розмові обвинуваченого та потерпілого, ОСОБА_9 зазначив, а саме: «Забудь про мене, я побіг. Гришка нема, я його вбив». Наведене, в цілому вказує на те, що ОСОБА_9 на час скоєння злочину розумів, яке саме кримінальне правопорушення він вчинив, та бажав вчинити.

Таким чином, враховуючи вказане, встановлені судом фактичні обставини, у тому числі ті, що ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, свідчать про те, що дії потерпілого ОСОБА_10 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди своєму батьку ОСОБА_9 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому з використанням ножа.

Отже, вважати, що ОСОБА_9 , завдаючи удару ножем у життєво важливу область тіла, перебував у стані необхідної оборони, підстав немає.

На переконання колегії суддів, цілеспрямованість удару ОСОБА_9 у життєво важливу частину тіла, що призвело до пошкодження м`яких тканин черевної стінки, краєвим пошкодженням хрящової частини реберної дуги з права, наскрізним пошкодженням правої долі печінки, жовчного міхура та ворітної вени печінки, та супроводжувалося масивною гострою крововтратою, з урахуванням локалізації та глибини розташування ранового каналу колото-різаної рани довжиною приблизно 12-13 см, яка була спричинена ОСОБА_10 обвинуваченим зі значною силою, а також його дії після спричинення тілесних ушкоджень, а саме: те, що після нанесення удару обвинувачений негайно залишив місце вчинення кримінального правопорушення, не вчинив жодних активних дій для виклику екстреної швидкої допомоги своєму сину ОСОБА_10 , в цілому вказують на наявність у нього умислу на позбавлення особи життя.

На підставі наявних у матеріалах кримінального провадження доказів суд першої інстанції правильно встановив, що характер дій ОСОБА_9 свідчив про спрямованість його умислу саме на вбивство потерпілого.

За таких обставин, дії ОСОБА_9 , за встановлених судом фактичних обставин, за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Твердження сторони захисту про неврахування судом тієї обставини, що смерть ОСОБА_10 настала через 9 годин після спричинення йому поранення, в медичному закладі після проведення хірургічного втручання, та особи потерпілого в цілому не впливають на правильність кваліфікації судом дій ОСОБА_9 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_9 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміни вироку щодо останнього з метою перекваліфікації його дій на ст.124 КК України та при призначення покарання відповідно до санкції цієї статті.

Вирішення місцевим судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, колегія апеляційного суду не вбачає.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою захисника ОСОБА_8 , прийняти рішення, яким вирок, ухвалений щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4