У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/12154/21 від 05 жовтня 2021 року на ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDM2S8M6KJ» та ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDCMVSMNHQ».

На думку заявника, відпала необхідність у застосуванні арешту вилученого майна, оскільки з часу арешту такого пройшло вже більше року, а відтак орган досудового розслідування мав можливість провести всі необхідні слідчі дії та судові експертизи.

У судове засідання власник майна не з`явився, повідомлявся судом належним чином. При зверненні до слідчого судді з клопотанням просив провести розгляд такого без його участі. Вимоги клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст.174КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, 05.10.2021 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні №0000238 від 11.08.2021, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч 1 ст.358 КК України, за клопотанням прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку 29.09.2021 майно, а саме на: 8 (вісім) міжнародних сертифікатів про вакцинацію; ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDM2S8M6KJ»; ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDCMVSMNHQ»; флеш накопичувач марки «арасеr»; аркуші паперу типу А4 жовтого кольору; -блокнот синього кольору з наявними чорновими записами; шість корінців страхових полісів.

Метою накладення арешту на майно при зверненні до слідчого судді орган досудового розслідування вказував необхідність запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, а також з метою забезпечення збереження такого як речових доказів.
Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, уст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним частково скасувати арешт майна в частині заборони користуватись ноутбуком марки Apple MacBook серії «FVFDM2S8M6KJ» та ноутбуком марки Apple MacBook серії «FVFDCMVSMNHQ» з огляду на тривалий проміжок часу, що був достатнім для здійснення необхідних слідчих дій з вказаним майном. При цьому слідчий суддя виходить з презумпції зменшення ризиків, які були підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Разом з тим, враховуючи, що ноутбуки марки Apple MacBook, вилучені в ході проведення обшуку 29.09.2021, визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000238, яке на даний час не завершено, слідчий суддя вважає, що відпала потреба подальшого застосування арешту майна лише в частині заборони користування таким.

Таким чином, клопотання підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим арештоване майно - ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDM2S8M6KJ» та ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDCMVSMNHQ» підлягає поверненню власнику - ОСОБА_3 для відповідального зберігання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100,174 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000238 задовольнити частково.
Скасувати арешт на ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDM2S8M6KJ» та ноутбук марки Apple MacBook серії «FVFDCMVSMNHQ», накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2021 у справі № 308/12154/21 (провадження 1-кс/308/4303/21), в частині заборони користування такими та повернути вказане майно ОСОБА_3 .

Покласти на ОСОБА_3 обов`язок забезпечити зберігання вказаного майна у переданому вигляді, до скасування арешту майна у повному обсязі у встановленому КПК України порядку, до завершення розгляду кримінального провадження №0000238, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.08.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст.388КК України про необхідність збереження майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1