Єдиний унікальний № 500/542/19
Провадження № 1-кп/946/119/23
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

23 січня 2023 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0002235, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, не працюючого, з неповною вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, працюючого змінним стивідором у ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт», з вищою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисниця ОСОБА_6 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_7 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.21.08.2018 приблизно о 17:20 годині, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , перебуваючи на перехресті вул. Дунайської кут вул. Свято-Нікольської в м. Ізмаїл Одеської області біля автомобіля «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, виниклих між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 під час сварки напередодні, маючи умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, ОСОБА_4 зупинив автомобіль «Mitsubishi Pajero» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , та, підійшовши зі сторони водійської двері, через приспущене вікно наніс потерпілому декілька ударів в область голови, після чого підійшов ОСОБА_3 та разом з ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою, маючи умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , відкривши двері водія, силоміць проти волі останнього, витягнули його з автомобіля, після чого ОСОБА_4 і ОСОБА_3 нанесли разом не менше 30 ударів руками і ногами по голові і тулубу потерпілого, від яких останній впав на землю, в результаті чого завдали ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку з наявністю перелому кісток носу, синців та саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.125 КК, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2.Після цього, у той же день та час, а саме 21.08.2018 приблизно о 17:20 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи на тому ж місці, а саме на перехресті вул. Дунайської кут вул. Свято-Нікольської в м. Ізмаїл Одеської області біля автомобіля «Mitsubishi Pajero» номерний знак НОМЕР_2 , під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , побачивши, що в автомобілі потерпілого «Mitsubishi Pajero» номерний знак НОМЕР_2 на лобовому склі висить відеореєстратор марки «ParkCity DVD HD 370», на якому могли бути зафіксовані їх протиправні дії, діючи відокремлено та самостійно, вийшов за межі спільного з ОСОБА_4 умислом, спрямованим лише на завдання потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення майна потерпілого, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через відкриті двері зі сторони водія таємно викрав з автомобіля потерпілого зазначений відеореєстратор марки «ParkCity DVD HD 370» вартістю 1 086 грн з автомобільним зарядним пристроєм марки «Dengos Lightning LED 1m blue» вартістю 149,90 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 235,90 грн.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Формулювання статей (частин статей) КК, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

3.При визначенні частини статті Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 , суд враховує те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 №2617-VIII (далі Закон № 2617-VIII), що набирав чинності з 01.07.2020, до абз. 2 ч. 1 ст. 185 КК були внесені зміни, та кримінальна відповідальність за цією нормою частково пом`якшена, а частково посилена, оскільки вилучене покарання у виді позбавлення волі та додане покарання у виді обмеження волі, але разом з цим підвищений розмір штрафу.

4.Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно ж ч. 3 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

5.Отже, з урахуванням того, що Закон №2617-VIII частково пом`якшує, а частково посилює кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК, а також того, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.185 КК було вчинене ОСОБА_3 до набрання вказаним законом чинності, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 5 КК, суд вважає за необхідне при ухваленні вироку відносно ОСОБА_3 керуватися положеннями ч. 1 ст. 185 КК в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» від 04.06.2009 №1449-VI (далі Закон №1449-VI), чинної на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, з урахуванням змін, внесених Законом №2617-VIII, тільки в частині пом`якшення кримінальної відповідальності.

6.Кримінальний кодекс України

«Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження

1. Умисне легке тілесне ушкодження,

…

2. Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності,

карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.»

«Стаття 185. Крадіжка (в редакції Закону №1449-VI)

1. Таємне викрадення чужого майна (крадіжка)

карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.»

«Стаття 185. Крадіжка (в редакції Закону №2617-VIII)

1. Таємне викрадення чужого майна (крадіжка)

карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

7.Обставини вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг та порядок дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

8.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК не визнав, не погодившись з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та пояснив, що на перехресті вул. Щорса та Дзержинського в м. Ізмаїл він разом з ОСОБА_3 на своєму автомобілі «Toyota Camry» випадково зупинився біля магазину, аж раптом побачив автомобіль ОСОБА_7 та зупинив його, після чого останній вийшов з автомобіля, вони обмовилися парою слів та між ними почалася бійка. У той момент ОСОБА_3 перебував у магазині та купував сигарети, вийшовши з магазину та побачивши бійку, він також поліз у бійку та почав наносити удари ОСОБА_7 , від яких останній впав на землю, та вони продовжили його лупцювати. Коли вони почули, що з проїжджаючих автомобілів почали кричати, вони сіли в свій автомобіль та поїхали. Вже згодом ОСОБА_3 йому розповів, що взяв з автомобіля потерпілого реєстратор, але цього він не бачив. З приводу відеореєстратора, а також з приводу золотого ланцюжка йому стало відомо і від поліцейського, який зателефонував та повідомив, що у ОСОБА_7 з автомобіля зникли зазначені речі, однак він зауважив, що він нічого не брав. Крім того, обвинувачений зазначив, що між ним та потерпілим на роботі був затяжний конфлікт, і тілесні ушкодження ОСОБА_7 він наносив саме у зв`язку з цим конфліктом. Мети заволодівати будь-яким майном у нього не було. При цьому у них з обвинуваченим ОСОБА_3 була можливість взяти у потерпілого якісь цінності, однак ніякого майна вони не брали, і телсні ушкодження потерпілому з цією метою не наносили. Вважає, що його дії мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а не за ч. 2 ст. 187 КК, як розбій. У вчиненому щиро розкаюється, завдану потерпілому шкоду відшкодували у повному обсязі.

9.Обвинувачений ОСОБА_3 вину в обсязі пред`явленого йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК також не визнав та пояснив, що в серпні 2018 року у ОСОБА_4 був конфлікт на роботі з ОСОБА_7 . Того ж дня, вони заїхали до родича, який проживає по АДРЕСА_3 , він зайшов до нього, після чого пішов у магазин за сигаретами, а коли вийшов з магазину, то бачив бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , підбіг і також вліз у бійку, щоб підтримати брата. Тілесні ушкодження він наносив потерпілому, у зв`язку з тим, що у останнього був конфлікт з його братом ОСОБА_4 на роботі, а не з метою заволодіти майном потерпілого. При цьому він зазначив, що у потерпілого вони нічого не вимагали. Вже під час бійки він побачив в автомобілі потерпілого на лобовому склі відеореєстратор, і він, діючи спонтанно, не узгоджуючи свої дії з братом, просунувши руку, зірвав відеореєстратор з кабелем для того, щоб видалити відео того, як вони били потерпілого. При цьому його ніхто не бачив. Вже в автомобілі, коли вони поїхали з місця події, він побачив, що відеореєстратор був вимкнутим і у нього була відсутня карта пам`яті, тому по дорозі він його викинув біля п`ятої школи у м. Ізмаїл, оскільки він йому був не потрібен. При цьому всі завдані потерпілому збитки вони відшкодували у повному обсязі, у тому числі і вартість відеореєстратора. У них була можливість забрати майно потерпілого, якби у них був намір саме нападу, у тому числі і золотий ланцюг, який він бачив у потерпілого, і його барсетку, яка лежала на передньому пасажирському сидінні автомобіля, але вони цього не зробили, адже наносили тілесні ушкодження не з метою заволодіти майном потерпілого, а у зв`язку з конфліктом між потерпілим та його братом на роботі. На початку судового розгляду він не зізнавався у тому, що взяв відеореєстратор потерпілого, у зв`язку з обраним ним способом захисту, адже боявся, що його обвинуватять у крадіжці. Але згодом вирішив розповісти правду, про усі обставини, що відбувалися насправді. У вчиненому щиро розкаюється, вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та за ч. 1 ст. 185 КК, як крадіжка, а не за ч. 2 ст. 187 КК, як розбій.

10.Крім повного визнання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вини у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, а також вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, їх вина в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , а також вина ОСОБА_3 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_7 у повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, що були досліджені під час судового розгляду.

11.Так, потерпілий ОСОБА_7 під час судового розгляду пояснив, що 21.08.2018 о 17:05 годині він на автомобілі «Mitsubishi Pajero» номерний знак НОМЕР_2 їхав додому по вул. Щорса в м. Ізмаїл. На перехресті з вул. Дзержинського він побачив автомобіль «Toyota Camry», та ОСОБА_4 , який вийшов посеред дороги, після чого він зупинився, оскільки думав, що ОСОБА_4 хоче з ним поговорити, на той час ОСОБА_4 був у його підпорядкуванні по роботі у ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт». До його автомобіля спочатку підійшов ОСОБА_4 , який через передні водійські дверцята через відкрите вікно почав наносити йому удари, потім підійшов ОСОБА_3 , який, в свою чергу, також почав наносити йому удари. Майже всі удари прийшлися по голові, кількість він не пам`ятає. При цьому обвинувачені йому нічого не казали, нічого від нього не вимагали, у тому числі якесь майно, кошти чи цінності. Далі, вони сіли в автомобіль та поїхали з місця події, а він лишився на дорозі, після чого його відвели на узбіччя, викликали швидку, яка по приїзду забрала його у лікарню, де він пробув близько тижня. Він зазначив, що того ж дня близько 07:30 години в кінці добової зміни ОСОБА_4 у нього стався з останнім конфлікт на роботі, під час якого ОСОБА_4 погрожував йому ( ОСОБА_7 ), що розбереться з ним. З приводу цього, він повідомив начальника та вони чекали наступну зміну ОСОБА_4 для проведення бесіди, однак вона не відбулася, оскільки він ( ОСОБА_7 ) потрапив у лікарню. Він вважає, що саме на ґрунті конфлікту, що стався між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 на роботі, обвинувачені завдали йому тілесні ушкодження. У момент завдання йому тілесних ушкоджень, повз проїжджали ОСОБА_9 на своєму автомобілі, який в подальшому видав працівникам правоохоронних органів запис зі свого відеореєстратора, та ОСОБА_10 на велосипеді. Про те, що з автомобіля зник відеореєстратор йому стало відомо трохи згодом, після того, як він переглянув відео з реєстратора, що надав ОСОБА_9 , на якому він побачив, що один з обвинувачених взяв з його автомобіля його відеореєстратор з кабелем живлення. Відеореєстратор був розташований в його автомобілі на лобовому склі. Крім того він помітив, що зник його золотий ланцюг, однак він його знайшов в автомобілі між сидіннями: свідок ОСОБА_10 підібрав його з дороги та поклав в його автомобіль. Момент викрадення відеореєстратора він не бачив, бо весь час перебував на землі. Він зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернули йому гроші за викрадений відеореєстартор, а також дали гроші на ремонт ланцюга та на лікування, жодних претензій матеріального та морального характеру у нього до обвинувачених немає. У зв`язку з цим потерпілий цивільний позов про стягнення з обвинувачених завданої йому шкоди не підтримав, просив суд залишити його без розгляду, і судом 01.09.2022 була постановлена відповідна ухвала.

12.Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 безпосередньо на місці продемонстрував обставини та обстановку нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 руками та ногами по різним частинам тіла, нічого не вимагаючи при цьому, після чого залишили місця події, а він згодом виявив зникнення з його автомобіля відеореєстратору із зарядним пристроєм, що вбачається з відповідного протоколу з додатком у виді фототаблиці (а.п. 95 103).

13.Про бійку та метушню біля автомобіля потерпілого повідомили допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

14.Так, свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснив, що у 2018 році, більш точно дату він не пам`ятає, він виїхав з роботи на своєму автомобілі приблизно о 17:10 годині, та на дорозі побачив автомобіль потерпілого, біля якого перебувало ще двоє чоловіків, які били ОСОБА_7 . Він, побачивши це, почав кричати, щоб вони зупинилися, вони сіли у свій автомобіль та поїхали. Після чого до нього хтось підбіг, вони разом підійшли до ОСОБА_7 , допомогли йому підвестися, потім він повернувся до свого автомобіля за аптечкою. В його автомобілі був відеореєстратор, який, напевно, на момент цієї події був увімкнений, в подальшому карту пам`яті зі свого відеореєстратора він передав ОСОБА_11 . З приводу того, чи викрали щось особи, що наносили потерпілому тілесні ушкодження, з автомобіля потерпілого йому нічого не відомо. Оскільки він перегородив дорогу, то майже одразу поїхав.

15.Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснив, що він працює разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Якось, повертаючись після роботи додому на велосипеді, він побачив як зупинився автомобіль та до нього підбігло двоє чоловіків та почали бити водія прямо в автомобілі, потім витягли водія та продовжували його бити. Неподалік були жінки, які почали кричати, він почав бігти у сторону потерпілого, та коли наблизився, в той момент потерпілий вже падав на землю, він допоміг йому підвестися, а потім підбіг ОСОБА_11 , який також проїжджав повз. Перед автомобілем ОСОБА_7 стояв інший автомобіль, марку якого він не розгледів, в який ті особи, що наносили потерпілому тілесні ушкодженні, сіли та поїхали. З приводу конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 йому нічого не відомо.

16.Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснив, що у серпні 2018 року він їхав на своєму автомобілі та здалека побачив бійку, вирішив зупинитися, та коли він наблизився до потерпілого ОСОБА_7 , лежачого на землі в крові, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже поїхали. Він побачив, що двері автомобіля ОСОБА_7 були відчиненні, біля машини також стояли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Потім, вони відвезли ОСОБА_7 до лікарні, а автомобіль останнього залишився на місці події. Трохи згодом йому стало відомо, що начебто з автомобіля потерпілого зник відеореєстратор.

17.Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду пояснив, що він працює разом з ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 . У серпні 2018 року він відпросився з роботи та поїхав раніше, оскільки йому треба було до матері потрапити. Приблизно о 16:55 годині, піднімаючись по колишній вул. Щорса на перехресті з вул. Червонофлотською в м. Ізмаїл він звернув увагу, що на перехресті цих вулиць стояв автомобіль ОСОБА_4 . Наступного дня, коли він прийшов на роботу, йому стало відомо про конфлікт, що відбувся між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , зазначивши при цьому, що йому не відомо з приводу чого саме між ними відбувся цей конфлікт.

18.Відповідно до заяви від 21.08.2018 потерпілий ОСОБА_7 повідомив про те, що ОСОБА_4 та його знайомий 21.08.2018 біля 17:20 години зупинили його по вул. Дунайській, не доїжджаючи до вул. Дзержинського в м. Ізмаїл, після чого нанесли йому через водійське скло множинні удари по голові та в обличчя, витягнувши його з автомобіля, продовжили бити руками та ногами, після чого заволоділи його майном та поїхали (а.п. 74).

19.Вказана заява стала підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0002235 та початку досудового розслідування (а.п. 72 73).

20.Місце події ділянка місцевості по вул. Ізмаїльській кут вул. Парохідної в м. Ізмаїл, а саме перехрестя, було оглянуте, згідно даним відповідного протоколу від 21.08.2018, на якому зафіксована обстановка місця події (а.п. 75 81). Під час огляду було встановлено, що у салоні автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» відсутній відео реєстратор та з-під оббивки стирчить провід. У салоні автомобіля на передньому сидінні на момент огляду знаходилась барсетка потерпілого.

21.Про те, що саме обвинувачений ОСОБА_3 наносив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження свідчать і дані протоколу впізнання за фотознімками від 24.11.2018 та доданої до нього фототаблиці, згідно яким потерпілий ОСОБА_7 серед чотирьох пред`явлених йому фотознімків впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 як чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , який 21.08.2018 спричинив йому тілесні ушкодження (а.п. 92 94).

22.Крім того, з переглянутого безпосередньо під час судового розгляду відеозапису з відеореєстратора автомобіля, що був виданий свідком ОСОБА_9 , вбачається як 01.01.2012 о 00:00:42 годині автомобіль розпочав рух. О 00:03:03 годині на перехрещенні вулиць зафіксований стоячий автомобіль марки «Mitsubishi Pajero» в кузові сірого кольору д/н НОМЕР_3 з відкритими передніми водійськими дверима, біля яких знаходились троє чоловіків, одним з них є потерпілий ОСОБА_7 у сидячому положенні на дорожньому покритті, а двоє інших, що є обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без масок на обличчі, наносили йому удари руками та ногами по голові та по корпусу. При цьому в руках у обвинувачених нічого не було. Далі, о 00:03:12 годині ОСОБА_3 , просунувши праву руку через відкриті передні водійські двері, витягнув з автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» якийсь предмет з кабелем, а увага обвинуваченого ОСОБА_4 в цей момент була сконцентрована на потерпілому ОСОБА_7 . О 00:03:19 годині з автомобіля, з якого вівся відеозапис, вийшов свідок ОСОБА_9 з прутом чорного кольору у правій руці, при цьому роблячи зауваження обвинуваченим та замахуючись на них. Далі, о 00:03:22 обвинувачений ОСОБА_4 йде з місця події, о 00:03:25 годині ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 ще один удар кулаком в обличчя, і в цей момент до місця події підійшов ще однин чоловік, а обвинувачений ОСОБА_3 пішов звідти, і о 00:03:37 з місця події поїхав автомобіль білого кольору марки «Toyota Camry». Вказані обставини також підтверджуються даними протоколу перегляду відеозапису від 10.06.2022 (а.п. 83 89).

23.Враховуючи те, що на відеозаписі вказані дата та час, які явно не відповідають ані порі року, ані часу доби, то суд пов`язує їх з технічною не налаштованістю дати та часу на самому відеореєстраторі, на якому здійснювався відеозапис. Тому до уваги дані про дату та час суд не приймає до уваги.

24.Таким чином показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що саме обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 завдали йому тілесні ушкодження повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які також бачили бійку, а також з показаннями самих обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і у сукупності усі вказані докази співвідносяться як між собою так і з об`єктивними даними, зафіксованими на вказаному відеозаписі.

25. Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 298 від 16.10.2018, ОСОБА_7 була спричинена закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю перелому кісток носу, синців та саден обличчя, які виникли 21.08.2018 в результаті дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в них не відобразились, з урахуванням обставин цими предметами могли бути кулаки, ноги у взутті. Струс головного мозку, як і перелом кісток носа, тягнуть за собою розлад здоров`я більше шести, але менше 21 діб і тому відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.п. 90).

26.Дані вказаного висновку експерта свідчать про те, що потерпілому ОСОБА_7 були завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які, згідно наведеної сукупності інших доказів, він отримав саме внаслідок завдання йому їх обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

27.Із сукупності інших досліджених доказів випливає і та обставина, що під час нанесення тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_3 витягнув з автомобіля потерпілого якийсь предмет з кабелем, яким, на думку суду, і є відеореєстратор з кабелем живлення. Про це свідчать показання обвинуваченого ОСОБА_3 , показання потерпілого ОСОБА_7 , який згодом через деякий час виявив зникнення відеореєстратора з кабелем живлення зі свого автомобіля, а також дані дослідженого відеозапису з відеореєстратора автомобіля свідка ОСОБА_9 .

28.З наданих потерпілим копій видаткової накладної №4963 від 09.10.2017, гарантійного талону №4963 від 09.10.2017, а також фіскального чеку від 26.05.2017 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 26.05.2017 придбав автомобільний зарядний пристрій марки «Dengos Lightning LED 1m blue» вартістю 149,90 грн, а 09.10.2017 автомобільний відеореєстратор марки «ParkCity DVD HD 370» вартістю 1 086 грн (а.п. 104).

29.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду зробити висновок, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поза розумним сумнівом в умисному завданні потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також про доведеність винуватості ОСОБА_3 у заволодінні майном, а саме відеореєстратором із зарядним пристроєм потерпілого ОСОБА_7 .

Мотиви зміни обвинувачення

30.Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК, а саме як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

31.Як визначено ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

32.Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 373 КПК, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

33.Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим (рішення від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83).

34.Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

35.Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

36.При цьому обвинувальний вирок за висунутим обвинуваченням може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

37.У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998).

38.Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

39.Крім того, ВС у постанові від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

40.Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, за яким йому пред`явлене обвинувачення.

41.Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

42.Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що ці докази поза розумним сумнівом не тільки не спростовують висунуту стороною захисту версію подій, що відбувалися за участю обвинувачених та потерпілого, а й свідчать про недоведеність винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме у висунутому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК, а також про неправильну кримінально правову оцінку їх дій стороною обвинувачення.

43.Як судом було вище наведено, винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також у заволодінні ОСОБА_3 відеореєстратором із зарядним пристроєм доведене поза розумним сумнівом.

44.При цьому слід звернути увагу на те, що за загальним визначенням злочин, передбачений ст. 187 КК, а саме розбій, як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

45.Таким чином, для того, щоб дії особи отримали кримінально-правову оцінку як розбій, напад на потерпілого має бути здійснений саме з метою заволодіння його майном. Якщо ж потерпілому завдаються тілесні ушкодження без наявності цієї спеціальної мети, а з іншою метою, зокрема з метою розправи над потерпілим внаслідок наявного конфлікту, з мотивів особистих неприязних відносин, то дії винуватих не можуть бути кваліфіковані як розбій, а тільки лише як кримінальне правопорушення проти здоров`я особи в залежності від конкретних наслідків завданих тілесних ушкоджень.

46.Тому, хоча обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і завдали потерпілому ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, але не з метою заволодіння майном останнього, а у зв`язку з наявним між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 робочого конфлікту, про що зазначили під час судового розгляду як обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , так і сам потерпілий ОСОБА_7 . Про ці обставини також свідчать і обставини вчинення злочину, стосунки, що склалися між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 напередодні нанесення йому тілесних ушкоджень. Зокрема, про відсутність мети заволодіння майном потерпілого при завданні йому обвинуваченими тілесних ушкоджень свідчать ті обставини, що обвинувачені під час вчинення кримінального правопорушення нічого не вимагали у потерпілого, у тому числі будь-якого майна, цінностей, маючи можливість заволодіти барсеткою потерпілого, що знаходилась на передньому пасажирському сидінні автомобіля потерпілого, а також золотим ланцюгом, що висів на шиї у потерпілого, а згодом опинився на дорожньому покритті, не заволоділи жодною цією цінністю, не обшукували потерпілого, його автомобіль, а тільки лише мовчки наносили йому тілесні ушкодженні. Крім того, тілесні ушкодженні обвинувачені завдавали потерпілому у денний час доби, без приховування своїх обличь, причому обвинувачений ОСОБА_4 на той час працював разом з потерпілим ОСОБА_7 та перебував у підпорядкуванні останнього. Також враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 протягом деякого часу існували неприязні відносини по роботі, а також те, що у цей же день вранці після завершення добової зміни у обвинуваченого ОСОБА_4 між ним та потерпілим ОСОБА_7 виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_4 погрожував потерпілому, що розбереться з ним, достеменно свідчать про те, що дії обвинувачених при завданні потерпілому тілесних ушкоджень носили характер розправи над ним, а не були вчинені з метою заволодіння його майном. Ця версія подій не тільки не спростована стороною обвинувачення, а й повністю підтверджена показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , який пов`язав нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими з виниклим між ним та його підлеглим по роботі ОСОБА_4 конфліктом, а також показаннями свідків, що прибули на місце події, за показаннями яких, відразу після залишення обвинуваченими місця події про заволодіння майном потерпілого мова взагалі не йшла.

47.Досліджені судом докази також свідчать про те, що тільки лише під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, у обвинуваченого ОСОБА_3 виник умисел на викрадення відеореєстратора з автомобіля потерпілого з тим, щоб знищити можливо існуючий на ньому відеозапис подій, у тому числі із зафіксованим автомобілем марки «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_4 , та самих обвинувачених. При цьому, короткий проміжок часу, протягом якого обвинувачений ОСОБА_3 витягнув з автомобіля відеореєстратор з кабелем живлення, а саме протягом декількох секунд, що вбачається з дослідженого відеозапису, наданого свідком ОСОБА_9 , зосередження уваги обвинуваченим ОСОБА_4 на потерпілого ОСОБА_7 , а свідків на побиття останнього, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 діяв ситуативно та спонтанно, без узгодження своїх дій з обвинуваченим ОСОБА_4 , а також таємно для всіх присутніх. Про це, зокрема, свідчать і показання самого обвинуваченого ОСОБА_3 , і обвинуваченого ОСОБА_4 , а також показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Ці обставини у сукупності з мотивом нанесення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень достеменно свідчать про те, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не пов`язані із заволодінням його майном і є відокремленими між собою різними діяннями.

48.Таким чином, доводи сторони захисту обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. При цьому на відхилення доводів сторони захисту стороною обвинувачення не тільки не наведено переконливих мотивів, а й не надано жодних доказів, які б не залишали розумного сумніву у винуватості обвинувачених саме у висунутому стороною обвинувачення обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК. Тому, враховуючи, що небезпідставні доводи сторони захисту не спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме за висунутим обвинуваченням за ч. 2 ст. 187 КК.

49.У зв`язку з цим, суд, діючи в межах висунутого обвинувачення згідно обвинувальному акту, у силу ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення, вважає за можливе вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та кваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та дії обвинуваченого ОСОБА_3 також і за ч. 1 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки це покращує становище обвинувачених.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

50.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

51.Хоча стороною обвинувачення і не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором, але, виходячи із суті висунутого обвинувачення про вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, враховуючи, що така кваліфікуюча ознака не охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 125 КК, то до обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 67 КК, суд відносить вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати інші обставини, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися під час судового розгляду, оскільки це погіршить становище обвинувачених.

Мотиви призначення покарання

52.При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.ст. 65 68 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, а також характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні спільного кримінального правопорушення.

53.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, в залежності від санкції статей обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили умисний кримінальний проступок життя та здоров`я особи, а обвинувачений ОСОБА_3 також вчинив умисний кримінальний проступок проти власності.

54.Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

55.З медичних довідок вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають.

56.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , його щирого каяття, добровільного відшкодування завданого збитку, того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності однієї обставини, що обтяжує його покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з призначенням йому покарання за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.185 КК в редакції Закону №1449-VI, чинної на час вчинення діяння, з урахуванням змін, внесених Законом №2617-VIII, в частині, що частково пом`якшують кримінальну відповідальність, у виді громадських робіт, оскільки призначення таких покарань буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, такі покарання повністю досягнуть мети їх призначення та призведуть до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

57.Також з урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його щирого каяття, добровільного відшкодування завданого збитку, того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності однієї обставини, що обтяжує його покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе з призначенням йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді громадських робіт, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

58.Разом з цим, враховуючи, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК, що відповідно до ст. 12 КК є кримінальними проступками, за які передбачене покарання у виді обмеження волі, вчинені обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21.08.2018, після чого інші кримінальні правопорушення ними не вчинялись, від досудового розслідування або суду не ухилялися, то станом на день ухвалення вироку закінчився строк давності за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.185 КК, що встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (три роки). Тому обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в силу ч. 5 ст. 74 КК підлягають звільненню від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК, а обвинувачений ОСОБА_3 також в силу ч. 5 ст. 74 КК підлягає звільненню від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК.

59.У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 в силу ч. 5 ст. 74 КК підлягає звільненню від покарання за обидва кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК, то суд не вбачає підстав для призначення йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, згідно ст. 70 КК.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

60.Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувалися та під вартою не трималися, ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2018, а згодом і ухвалою суду від 22.11.2019 відносно них застосовувалися запобіжні заходи у виді домашніх арештів, строк дії яких на теперішній час закінчився. Клопотань про застосування запобіжних заходів відносно обвинувачених до набрання вироком законної сили від прокурора не надходило.

61.Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст.100 КПК.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк двісті годин та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити його від цього покарання;

за ч. 1 ст. 185 КК у редакції Закону №1449-VI, чинної на час вчинення діяння, з урахуванням змін, внесених Законом №2617-VIII, в частині, що частково пом`якшують кримінальну відповідальність, у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити його від цього покарання.

2. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити його від цього покарання.

3.З набранням вироком законної сили скасувати арешти, накладені на підставі ухвал слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2018 та від 11.12.2018, на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме на автомобіль «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 року випуску; квартиру загальною площею 52,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру загальною площею 44,9 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ; на майно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме на вогнепальну нарізну та гладкоствольну зброю з маркуванням № НОМЕР_4 ; рушницю з маркуванням №ТОЗ-34Р, № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; рушницю з №Н-12-; автомобіль «ВАЗ-2105» номерний знак НОМЕР_7 , 1984 року випуску; причіп «ПП 2.8» номерний знак НОМЕР_8 , 2008 року випуску; автомобіль «ВАЗ 21061» номерний знак НОМЕР_9 , 1983 року випуску, скасувати та поновивши право ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розпорядження вказаним майном.

4.Накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2018 арешт на компакт-диск з відеозаписом від 21.08.2018 з реєстратора автомобіля залишити без змін, та залишити вказаний компакт-диск із відеозаписом в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

5.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

7.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченим та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1