ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/162/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1507/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Валки Харківської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.10.2018 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 307 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.10.2021 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.10.2018 року змінено, пом`якшено ОСОБА_7 покарання призначене судом першої інстанції за частиною 2 статті 307 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання 17 січня 2018 року.

Кінець строку відбування покарання 17 січня 2024 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015»

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2022 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання та наявність 2-х стягнень, не можуть свідчити, що він довів своє виправлення, а тому на переконання суду строк фактично відбутого ОСОБА_7 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним за вчинений тяжкий злочин.

Щодо зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, суд зазначив, що строк, який просить зарахувати засуджений ОСОБА_7 у строк покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайсуду Полтавської області від 03.10.2018, який було змінено в частині призначеного покарання, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.10.2021, за правилами частини 5 статті 72 КК України (зі змінами у відповідності до Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015), а саме період з 17.01.2018 по дату набрання вироком суду законної сили, не підлягає зарахуванню у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки злочини, за вчинення яких він був засуджений вказаним вироком суду, були ним вчинені після 20.06.2017, тобто після втрати чинності Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ( набрання чинності 24.12.2015 ), яким була визначена редакція частини 5 статті 72 КК України, втрата чинності якої відбулось з 21.06.2017 на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.07.2022 року скасувати, задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги статті 81 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений посилається на позитивну характеристику, погашення двох наявних у нього стягнень, відбуття 2/3 частини строку призначеного покарання, наявність на утриманні малолітньої доньки та батька інваліда. Також апелянт вказує, що режиму тримання не порушує, має заохочення за сумлінне ставлення до праці.

Засуджений вважає, що посилання суду на наявність у нього попередніх судимостей жодним чином не стосується вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, просить розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності:
- 27.01.2004 вироком Лубенського міськрайсуду Полтавської області за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 14.12.2009 вироком Лубенського міськрайсуду Полтавської області за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням статтей 75, 76 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 17.11.2010 вироком Лубенського міськрайсуду Полтавської області за частиною 2 статті 185, статтею 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
- 27.01.2017 вироком Лубенського міськрайсуду Полтавської області за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі;
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.10.2018, який було змінено в частині призначеного покарання, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.10.2021, який набрав законної сили 13.10.2021, ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22.01.2018 року. Під час утримання в ДУ « Полтавська установа виконання покарань (№23), 05.12.2018 та 11.10.2020, як злісний порушник установленого порядку відбування покарання, відповідно до приписів КВК України, 2 рази піддавався стягненням у виді доган, при цьому заохочень не має.

З 17.11.2021 року відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)». Відповідно до характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_8 , погодженої з заступником начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» із соціальної - виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , засуджений за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не допускав, адміністрацією установи не заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але позитивного прикладу не подає. У відношенні до представників адміністрації не допускає випадки не ввічливої поведінки, правил внутрішнього розпорядку намагається дотримуватись, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

До праці ставиться задовільно, не завжди виконує доручену роботу. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує роботи із самообслуговування, додержується правил техніки безпеки та пожежної безпеки. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, на профілактичному обліку не перебуває, за весь період відбуття покарання характеризується посередньо.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 , виданою начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», до ОСОБА_7 було застосовано два стягнення: від 05.12.2018 року оголошено догану за зберігання заборонених предметів; від 11.10.2020 року оголошено оголошено догану за зберігання заборонених предметів. Заохочень не має.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до витягів з протоколів № 49 від 01.12.2021 та № 8 від 23.02.2022 спільного засідання комісії адміністрації ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» та спостережної комісії Шевченківського районі м. Харкова, вбачається, що комісією було прийнято рішення про відмову у направленні до суду подання у відношенні засудженого ОСОБА_7 з приводу заміни не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі статті 82 КК України та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, так як засудженим своєю поведінкою та ставленням до праці не доведено виправлення.
Доводи апелянта про те, що стягнення, які були застосовані до нього погашені в установленому порядку, та не можуть бути врахованими при вирішенні його клопотання, колегія суддів вважає суб`єктивними і безпідставними, оскільки судом враховується уся поведінка засудженого, яка передувала перед вирішенням питання щодо умовно-дострокового звільнення особи від подальшого відбуття покарання та її ставлення щодо вчиненого злочину, а в даному випадку, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є засудженим за скоєння тяжкого кримінального правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, яке посягає на здоров`я населення.
З урахуванням невідбутої частини покарання і поведінки засудженого на протязі усього часу перебування під вартою, на час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено підстав щодо звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.10.2018, який було змінено в частині призначеного покарання, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.10.2021.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень пункту 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Виходячи з зазначених положень, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень, наявні судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, так як перебіг строку погашення судимостей неодноразово переривався вчиненням наступних кримінальних правопорушень, останній відбував покарання в місцях позбавлення волі та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 307 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином. Крім того, за тривалий період відбування покарання ОСОБА_7 не має жодного заохочення та допускав порушення режиму тримання, за що мав 2 стягнення, що свідчить про негативну поведінку засудженого та його небажання стати на шлях виправлення і перевиховання.
З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за весь час відбування покарання засуджений не довів своє виправлення, а тому строк фактично відбутого ОСОБА_7 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним за вчинений тяжкий злочин.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав, передбачених положеннями статтею 81 КК України для умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, на час звернення з відповідним клопотанням.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2022 року за доводами апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: