Номер провадження:1-кп/521/1016/23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2023 року м. Одеса
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Луганка Петрівського району Кіровоградської області, з середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого вироком Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2021року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком в 3 роки,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05.30.год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, строк дії якого Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022, продовжено до 25.05.2022, будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив корисливий злочин проти власності.
Надалі, ОСОБА_4 таємно заволодівши вказаним майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 9750 гривень.
Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.4 ст.185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті, зазначив, що дійсно у зазначений час та місці він вчинив крадіжку зазначеного майна потерпілої. Пояснив, що він познайомився із потерпілою на зупинці громадського транспорту, остання попросила допомогти їй донести сумки до квартири та потім запросила до себе в гості. Наступного дня потерпіла пішла на роботу та залишила його самого у квартирі, оскільки він мав борги то вирішив віднести до ломбарду речі потерпілої монітор з системним блоком та телевізор, отримані гроші 1500 грн. витратив на свої потреби, оскільки йому стало соромно то до потерпілої не повертався. Цивільний позов потрепілої повністю визнає та готовий відшкодувати матеріальну шкоду, просив врахувати що монітор та системний блок повернуті потерпілій. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, просила вирішити питання про призначення покарання обвинуваченому на розсуд суду. Також потерпілою заявлений позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди, завданої злочином у сумі 4900 грн.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, та обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого, вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого, речових доказів, цивільного позову, судових витрат.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то він раніше судимий, вчинив злочин у період іспитового строку, офіційно не працює , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведені вище обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, а також, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення, захисту, враховуючи позицію потерпілої, якій частково повернуто викрадене майно, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст.185 КК України.
Відповідно до вироку Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2021року ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком в 3 роки, новий злочин вчинив під час дії іспитового строку, тому на підставі ч.1 ст. 71 КК України суд остаточно призначає покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі.
Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування після його затримання 05.12.2022 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 06.12.2022 року, строк дії запобіжного заходу визначено з моменту затримання з 05.12.2022 року. Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню в строк покарання.
Також суд приходить до висновку про залишення запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили без змін.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави судові витрати за залучення експерта у сумі 1029,72 грн.
Під час судового розгляду позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого були доведені у повному обсязі, тому відповідно до вимог ст. 128 КПК України цивільний позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2021року до призначеного покарання за цим вироком остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 02.03.2023 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у ДУ "Одеський слідчий ізолятор" залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в строк покарання з 05.12.2022 року по 01.03.2023 року включно.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-монітор марки «LG Flatron W2253TQ-PF» S909MAQQGL116, системний блок марки «Cooler Master» 6GB RAM/128GB SSD+500GB HDD, SA2025 12CB 4BN-C1 - повернути потерпілій ОСОБА_6 , скасувавши арешт зазначеного майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 14.06.2022 року;
-мобільний телефон марки «Lenovo» чорного кольору,2-ві СІМ-карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які упаковано до сейф пакету № SUD2011359 та які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, квитанція № 007360,повернути власнику - ОСОБА_4 ;
- оптичний диск з відеозаписами з камер відеоспостереження - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за залучення експерта у сумі 1029,72 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 4900 грн. (чотири тисячі дев`ятсот) грн.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1