Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0001232 від 15.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме на:

- мобільний телефон SAMSUNG imei НОМЕР_1 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; мобільний телефон SAMSUNG A125F/DSN imei НОМЕР_4 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; мобільний телефон SAMSUNG SM-A125F/DSN IMEI НОМЕР_7 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_8 ; мобільний телефон XIOMI IMEI НОМЕР_9 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ; мобільний телефон ANDROID ONE TA-1076 IMEI НОМЕР_12 , зі вставленими сім-картками TELE2 НОМЕР_13 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_14 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_17 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_18 , НОМЕР_19 ; мобільний телефон NOKIA TA1337 IMEI НОМЕР_20 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ; мобільний телефон HONOR IMEI НОМЕР_23 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_24 , НОМЕР_25 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_26 , зі вставленими сім-картками TELE 2 НОМЕР_27 , НОМЕР_28 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_29 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_30 , НОМЕР_31 ; мобільний телефон NOKIA IMEI НОМЕР_32 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_33 , НОМЕР_34 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_35 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_36 , НОМЕР_37 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_38 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_39 , НОМЕР_40 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_41 , зі вставленими сім-картками TELE2 НОМЕР_42 , НОМЕР_43 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_44 , зі вставленими сім-картками VODAFONE НОМЕР_45 , Київстар НОМЕР_46 ; мобільний телефон XIAOMI IMEI НОМЕР_47 , зі вставленими сім-картками Київстар НОМЕР_48 ; чорнові записи на 3 аркушах, які були вилучені 09.12.22 в ході проведення обшуку у кабінеті №207 на другому поверсі адміністративно-складського корпусу - Г-2, підсобних приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер земельної ділянки де розташовано будівлю - :01:001:1765);

- мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_49 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_50 , НОМЕР_51 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_52 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_53 , НОМЕР_54 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_55 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_56 ( НОМЕР_57 ), НОМЕР_58 ( НОМЕР_59 ); мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_60 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_61 , НОМЕР_62 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_63 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_64 , НОМЕР_65 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_66 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_67 , НОМЕР_68 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_69 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_70 , НОМЕР_71 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_72 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_73 , НОМЕР_74 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_75 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_76 , НОМЕР_77 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_78 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_79 , НОМЕР_80 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_81 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_82 , НОМЕР_83 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_84 , зі вставленими сім-картками TELEMACH НОМЕР_85 , НОМЕР_86 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_87 , зі вставленими сім-картками НОМЕР_88 , НОМЕР_89 ; мобільний телефон XIAOMI REDMI IMEI НОМЕР_90 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_91 , НОМЕР_92 ; мобільний телефон SAMSUNG IMEI НОМЕР_93 , зі вставленими сім-картками A1 НОМЕР_94 , НОМЕР_95 , які були вилучені 09 грудня 2022 року в каб.№10, по пр.Відродження, 24 в м.Луцьку.

09 грудня 2022 року вищевказане майно постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001232.

Слідчий посилаючись на те, що тимчасово вилучене майно є доказами вчинення кримінального правопорушення щодо якого проводиться досудове розслідування, просить накласти арешт на це майно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2022 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вищевказане майно.

Накладаючи арешт на це майно, слідчий суддя вказав, що воно є тимчасово вилученим, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому й з метою збереження речових доказів, підлягає арешту.

Представник володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 не погоджуючись із таким судовим рішенням в частині накладення арешту на майно (мобільний телефон марки «SAMSUNG» із встановленими сім-картками Водафон та Київстар, мобільний телефон марки «XIAOMI» із встановленою карткою Київстар), яке було вилучено в каб.№10, що за адресою: АДРЕСА_2, та фактично на праві власності належить ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді в цій частині скасувати.

На його думку, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає положенням КПК України. Зазначає про те, що слідчим не було доведено того, що особисті мобільні телефони ОСОБА_8 були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що також є незрозумілим із оскаржуваного судового рішення.

Також вказує, що слідчий суддя не перевірив того чи клопотання було подане у строк, який визначений ч.5 ст.171 КПК України.

Крім того, вказує про те, що власника майна ОСОБА_8 не було повідомлено про розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна, що є порушенням ч.1 ст.172 КПК України. При цьому, за інформацією ОСОБА_8 , він жодних заяв на адресу суду щодо розгляду клопотання у його відсутність не підписував. Проте, у судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_8 подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що його довіритель не був присутній в судовому засідання через його неповідомлення судом, а копію цього рішення отримано було за поданим до суду клопотанням лише 19 січня 2023 року. А тому, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущеним з поважних на те причин.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, представника володільця тимчасово вилученого майна, який апеляцію підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити, прокурора та слідчого, які скаргу вважали безпідставною та просили залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як встановлено судом, він фактично пропущений з поважних на те причин.

З апеляційної скарги вбачається, що представник володільця тимчасово вилученого майна фактично оскаржує судове рішення в частині задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке було вилучено за адресою: АДРЕСА_2 і, як він зазначає, належить ОСОБА_8 . В іншій частині судове рішення апелянтом не оскаржується, а тому апеляційному перегляду в даному провадженні з урахуванням положень ст.404 КПК України не підлягає.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України і, зокрема - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно і, зокрема, з приводу якого подано апеляційну скаргу слідчим суддею дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що в даний час СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, 15.10.2022 року внесеного до ЄРДР під №0001232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугувала заява потерпілої особи - ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, яка пов`язане із шахрайським заволодінням її коштами із банківської картки.

Встановлено і те, що 09 грудня 2022 року на підставі судового рішення, в період часу з 13:47 год. по 14:54 год. під час проведення обшуку в адміністративно-складському приміщенні в карб. АДРЕСА_3 за участі понятих, а також ОСОБА_8 було виявлено та вилучено вищезгадані мобільні телефони із сім-картками (а.с.12-14).

Крім того, 09 грудня 2022 року в період часу з 16:21 год. 16 14:50 год. на підставі добровільної згоди власника (користувача) ОСОБА_8 було проведено огляд місця події кабінету АДРЕСА_4 . Під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 надав для вилучення вже вищезгадані мобільні телефони з сім-картками (а.с.7, 9-11).

Постановою слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 від 09.12.2022 року вищенаведене майно (мобільні телефони із сім-картками) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001232.

Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказує про те, що майно на яке він просить накласти арешт і, зокрема - мобільні телефони із сім-картками про які зазначено в апеляційній скарзі (вилучені за адресою: АДРЕСА_2 ), має силу речових доказів у вищевказаному кримінальному провадженні під №0001232, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження та встановлення істини в даному кримінальному провадженні. Вказує, що є достатні підстави вважати, що це майно (мобільні телефони із сім-картками) були використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно (мобільні телефони із сім-картками, що були вилучені за адресою: АДРЕСА_2 ), на яке слідчий просив накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001232, оскільки в цих мобільних телефонах можуть міститися відомості (інформація), які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно в оскаржуваній його частині, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просить апелянт - немає.

При цьому, твердження апелянта про те, що клопотання слідчим до суду подане з порушенням строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України, є цілком безпідставним, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження, майно було вилучено 09.12.2022 року, а клопотання до суду через поштове відділення направлено 10.12.2022 року, тобто не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна (а.с.1, 9-11, 19).

Також судом не приймаються до уваги доводи апелянта як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення про те, що клопотання слідчим суддею розглянуто без участі власника майна ОСОБА_8 , так як в матеріалах провадження міститься письмова заява останнього від 09.12.2022 року, адресована слідчому судді, де він зазначає, що не заперечує щодо накладення арешту на мобільні телефони із сім-картками, а також просить розгляд клопотання проводити у його відсутності (а.с.8). Про таку заяву й зазначено в оскаржуваному судовому рішенні. Тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя в цій частині дотримався вимог ст.172 КПК України.

Доводи апелянта про те, що тимчасово вилучене майно за адресою: АДРЕСА_2 , не може бути визнано речовими доказами з підстав того, що воно вилучено під час огляду місця події, а не в ході проведеного обшуку, до уваги судом не приймається як безпідставні, оскільки, як встановлено судом, таке майно повністю відповідає критеріям визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України. При цьому, норми КПК України не містять будь-яких заборон щодо накладення арешту на майно, що було вилучено в ході проведення огляду місця події і, яке було добровільно видано його власником під час проведення слідчих дій.

Таким чином, вищевказані твердження апелянта та усі інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведених мотивів, немає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді про арешт майна в частині, що стосується мобільних телефонів із сім-картками, які були тимчасово вилучені у приміщенні каб.№ 10 за адресою: АДРЕСА_2.

Будь-який порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд також не вбачає.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2022 року в рамках кримінального провадження №0001232 від 15.10.22 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді