Справа № 297/1614/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/640/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000123, внесеному 25 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не судимого,

та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 год 30 хв 07 січня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень).

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, прокурора, слідчого судді та суду; не відлучатися з території Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами у кримінальному провадженні №0000123 від 25 березня 2022 року, зокрема, із підозрюваним ОСОБА_7 щодо обставин цього кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за №0000123, внесене 24.03.2022 до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до обвинувального акту, 18 березня 2022 року, приблизно о 12 год 15 хв, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та з невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в автомобілі марки «Citroen C4 Picasso», реєстраційний номер України НОМЕР_1 , який знаходився припаркованим у районі багатоповерхівок, що по вул. В. Гуци в м. Берегове Закарпатської області, під приводом надання допомоги ОСОБА_8 щодо вирішення питання з відновлення висновку військово-лікарської комісії про непридатність останнього до військової служби та виключенням з військового обліку, не маючи такого наміру та можливостi, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 у розмірі 19 000 доларів США, якi, вiдповiдно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного Банку України від 18.03.2022 становлять 555 843,1 гривень, 7 000 гривень, а загалом коштами на загальну суму 562 843,1 гривень, що згідно з приміткою до 3 ст. 185 КК України становить великий розмір, а також заволоділи свідоцтвом про реєстрацію автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_2 разом з ключами до цього автомобіля, які ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 особисто, після чого ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа покинули мiсце скоєння кримінального правопорушення, тим самим заволодівши вказаним майном шляхом обману. Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто у заволодіннi чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах. З матеріалів контрольного провадження також убачається, що 25 березня 2022 року о 18 год. 30 хв, ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 26 березня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, що матеріали за клопотанням містять докази, які підтверджують обґрунтованість підозри.

З ухвали убачається, що 08 листопада 2022 року прокурор звернувся з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави. Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи у тому числі той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Євросоюзу (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погроз та тиску на учасників/сторін кримінального провадження; існує ризик того, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, підшукуючи осіб, які можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. У клопотанні прокурор також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Просить клопотання задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлено, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 , передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, що підозра ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Дослідивши наведені прокурором у клопотанні доводи та наявні у кримінальному провадженні докази, суд також дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам. При цьому, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи те, що йому загрожує реальна міра покарання, та враховуючи свої реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України. Також наявний ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, понятих та інших осіб у кримінальному провадженні, шляхом погроз чи тиску, з метою зміни їх показів чи відмови від надання таких. При цьому, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, перебуваючи на волі, може, використовуючи свої зв`язки, координувати дії інших осіб засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погроз та тиску на учасників/ сторін кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім цього, суд взяв до уваги те, що обвинувачений проживає у м. Києві, тобто він не має постійного місця проживання на території міста Берегове Закарпатської області, де розташований орган, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні. Судом також встановлено, що ОСОБА_5 працездатний, тяжкими захворюваннями, які би перешкоджали триманню його під вартою, не страждає. В ухвалі також вказується на те, що, відповідно до ухвали слідчого судді від 28.03.2022 щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що встановлені цим судовим рішенням ризики не зменшились, не відпали і продовжують існувати. З огляду на наведене, суд також дійшов висновку про можливість встановлення розміру застави для обвинуваченого - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень). З огляду на наведене вище, судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну щодо обвинуваченого запобіжного заходу. Тому враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 січня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень).

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати. Звертає увагу на те, що розмір застави, яку суд визначив обвинуваченому є непосильним для нього та його родини. Адвокат зазначає, що його підзахисному 34 роки, він раніше не судимий, характеризується позитивно, є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та власне житло у місті Києві, сім`я ОСОБА_5 на початку війни вимушено виїхала з України. Стверджує, що його підзахисний перебуває під вартою вісім місяців; досудове розслідування закінчено, свідки та потерпілий допитані, експертизи проведені. Адвокат ОСОБА_6 також зазначає, що його підзахисний розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, однак відносно нього несправедливо обрано найсуворіший за видом запобіжний захід тримання під вартою, при цьому також стверджує, що його підзахисний вимушено втік з Києва, свою родину відправив до країн ЄС, сплатити заставу у такому розмірі не може. Просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_5 визначити заставу 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що: сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_5 і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання; адвокат ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді апеляційної скарги не заперечував щодо її розгляду без участі обвинуваченого та прокурора.

Доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 3 до 8 років); дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, не працюючий, не має постійного місця проживання на території м. Берегово Закарпатської області, де розташований орган, який здійснював досудове розслідування та здійснюється судове провадження); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показів на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, на які прокурор послався у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами, тому їх слід вважати припущенням, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 34 роки, раніше не судимий, характеризується позитивно, є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та власне житло у місті Києві, розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінального правопорушення, його сім`я на початку війни вимушено виїхала з України, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують наявність вищеописаних ризиків і не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність ризиків, запобігання яким є можливим лише із за допомогою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 перебуває під вартою вісім місяців, досудове розслідування закінчено, свідки та потерпілий допитані, експертизи проведені, він вимушено втік з Києва, свою родину відправив до країн ЄС.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя, обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, і обґрунтовано залишив без зміни раніше визначений ОСОБА_5 розмір застави у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198400 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не може сплатити заставу, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на визначений судом першої інстанції розмір застави.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі і шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про визначення ОСОБА_5 застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 07.01.2023, залишивши без зміни раніше визначений розмір застави, а також відмовивши в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено обставин та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і на такі сторона захисту не посилалася.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу тримання під вартою на 60 діб, до 07 січня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень), а також відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: