Справа № 201/4100/23
Провадження № 1-кс/201/1444/2023
У Х В А Л А

іменем України

07 квітня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 15 березня 2023 року (вх. № П-311 від 15 березня 2023 року),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 06 квітня 2023 року звернувся з скаргою на бездіяльність Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 15 березня 2023 року (вх. № П-311 від 15 березня 2023 року).

Дослідивши матеріали за скаргою, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вимоги скарги ОСОБА_2 полягають у зобов`язанні уповноважених осіб Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 15 березня 2023 року (вх. № П-311 від 15 березня 2023 року).

Також встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року у справі № 201/3382/23 вже було зобов`язано уповноважених осіб Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_2 від 15 березня 2023 року (вх. № П-311 від 15 березня 2023 року), про що направити заявнику протягом 24 годин відповідне повідомлення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання.

Кримінальним процесуальним кодексом України не врегульовано, які рішення має приймати слідчий суддя у разі, якщо питання, які підіймає заявник у своїй скарзі на дії слідчого або прокурора вже були предметом розгляду в суді та за якими вже було прийнято відповідне процесуальне рішення, що набрало законної сили.

Натомість, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься обов`язковість судових рішень.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 4 та 5 ст. 9 КПК України передбачено, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 та у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому встановивши, що доводи, викладені у скарзі ОСОБА_2 , вже були предметом судового дослідження і щодо них прийнято рішення по суті, яке набрало законної сили та є чинними, слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за даною скаргою.

Доходячи до такого висновку слід врахувати, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7,8,9 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 15 березня 2023 року (вх. № П-311 від 15 березня 2023 року) відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1