КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, який здобув вищу освіту, не працює, одружений, має малолітню дитину, є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, або заставу.

Задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 травня 2023 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання захисника, змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , або на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши відповідні обов`язки (на розсуд суду). У разі, якщо суд прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу, змінити ухвалу суду в частині відмови у визначенні застави та визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 гривень.

Захисник зазначає, що невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про те, що перебування ОСОБА_7 під вартою можливе, не загрожує його життю та здоров`ю; судом зроблений висновок, який не відповідає фактичним обставинам, про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи під вартою в Київському СІЗО, має можливість отримувати необхідне йому за станом здоров`я, лікування; судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про те, що ОСОБА_7 переховувався від суду; судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти ризикам іншим, менш суворим запобіжним заходом - домашнім арештом, особистим зобов`язанням, заставою; судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про неможливість при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити йому заставу.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_7 захисник зазначає, що для життя та здоров`я обвинуваченого існує небезпека його подальшого перебування під вартою, неможливість отримання необхідного за станом здоров`я лікування в умовах Київського СІЗО; ОСОБА_7 з 2014 року має хронічне невиліковне онкологічне захворювання, з 2015 року є інвалідом другої групи, у 2015 року була проведена операція - видалено частину внутрішніх органів, вмонтована ідеостома - трубка, через яку здійснюється каловиведення; постійно знаходився під наглядом та періодично проходив лікування, у тому числі і хіміотерапії, в онкологічному диспансері міста Маріуполя. Все зазначене підтверджується відповідними медичними документами - довідками та медичними картками які є у розпорядженні суду першої інстанції та додаються до апеляційної скарги. Дані документи датовані 2015-2020 роками.

Захисник звертає увагу, що, відмовляючи раніше у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд зазначав, що надані медичні документи на ім`я ОСОБА_7 датовані 2020 р. а тому на думку суду є застарілими. На даний час ОСОБА_7 вже не має можливості самостійно перемішуватись - прикутий до інвалідного візка. При транспортуванні із Київського СІЗО до суду у спеціальному автотранспорті, як він сам повідомляє, болі у нижній частині живота присилюються та стають нестерпними. У зв`язку з цим траплялись випадки, що у судових засідання йому викликалась швидка медична допомога, лікарі якої не тільки робили ін`єкцію сильнодіючого знеболювального, а й наполягали на доставці його до лікарні.

Щодо висновків суду про те, що ОСОБА_7 переховувався від суду, захисник зазначає, що судом відхилялись пояснення сторони захисту щодо наявності поважної причини неявки до суду через лікування ОСОБА_7 в Онкологічному диспансері м. Маріуполя, де він раніше знаходився на обліку та під наглядом, як онкохворий, та періодично отримував лікування. Захисник наголошує, що сторона захисту позбавлена можливості надати до суду відповідну медичну документацію (виписки, довідки, медичні карти) із Онкологічного диспансеру м. Маріуполя за 2021 р. з поважних причин, так як територія м. Маріуполя є тимчасово окупованою, доля диспансеру невідома, а зв`язок з лікарями втрачено. Адвокатські запити просто нікуди направляти.

Відсутність ризику переховуватись від органів досудового слідства та/або суду головним чином обґрунтовується наявністю хронічного онкологічного захворювання, відсутності можливості самостійно пересуватися без інвалідного візка, необхідністю лікування. ОСОБА_7 буде «прив`язаний» до медичного закладу.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то, на переконання захисника, такий ризик відсутній, оскільки розслідування закінчено, обвинувальний акт направлено до суду, якщо такі предмети чи речі існують, то вони давно вилучені та знаходяться під контролем правоохоронних органів, прокурора чи суду, а тому ніхто немає до них доступу і, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 фізично не може знищити, сховати, спотворити... дані речі.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то такий ризик відсутній. Захисник наголошує, що розглядаються кримінальні правопорушення, які були зареєстровані ще у 2016 році. Перебуваючи раніше на свободі, ОСОБА_7 не здійснював ніякого впливу на зазначених осіб і надалі здійснювати такого впливу не збирається. Також, на переконання захисника, відсутні ризики перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки є інвалідний візок, до якого прикутий ОСОБА_7 , наявність хвороби та острах того, що він знову буде ув`язнений та позбавлений можливості лікуватися.

Окремо захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки - дружину, двох дітей, один з яких - син є неповнолітнім, має постійне місце проживання, де і збирається мешкати, перебуваючи на свободі разом із сім`єю, а тому буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обрати менш суворий запобіжний захід - домашній арешт, особисте зобов`язання або заставу.

Щодо визначення застави захисник зазначає, що судом зроблений висновок про те, що застава, у разі її визначення та внесення, не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 . Таке рішення судом прийнято через те, що ОСОБА_7 вже перебував на запобіжному заході у вигляді застави. Проте, захисник вказує, що заставу було обернуто в дохід Держави, тобто відбулось поповнення Державного бюджету за рахунок ОСОБА_7 , що є добре для Держави, особливо в умовах військового стану; на даний час наявна гостра необхідність перебування ОСОБА_7 на свободі для отримання лікування, необхідного йому за станом здоров`я; застава та ризик її обернення в дохід Держави (у разі визначення та внесення) буде додатковим фактором, що стримує ОСОБА_7 від вчинення будь-якого з покладеного на нього обов`язку та будь-якого з ризиків, передбаченого ст. 177 КПК України. Тобто буде існувати острах того, що у разі допущення порушення процесуальних обов`язків, ОСОБА_7 не тільки буде знов ув`язнений, а ще й він сам чи особа, яка внесла за нього заставу, постраждає матеріально.

Захисник вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб забезпечить належну процесуальну його поведінку, буде помірною для нього та для його родини, буде відповідати обставинам, які суд має врахувати при застосуванні застави.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково зазначили про те, що ОСОБА_7 розуміє, що він порушив умови попереднього запобіжного заходу, проте, він вимушений був доглядати за своїм здоров`ям, основним свідком у справі є людина, яка зараз перебуває у розшуку;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, та пояснив, що судом належним чином оцінені наявні ризики, що ОСОБА_7 вже перебував у даному кримінальному провадженні тривалий час у розшуку,

- дослідивши наявні матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000309 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, вина якого підтверджується наявними у справі доказами.

16 вересня 2020 року було встановлено місце обвинуваченого та його затримано на підставі ували слідчого судді від 22 липня 2020 року. У подальшому ухвалою суду від 16 вересня 2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімумі для працездатних осіб, що становить 315300 грн., з покладенням відповідних обов`язків.

18 вересня 2020 року ОСОБА_7 вніс заставу та був звільнений з Київського СІЗО.

Надалі, ОСОБА_7 , порушуючи встановлені щодо нього обов`язки, на повістки про виклик до слідчого для проведення слідчих дій, а у подальшому і до суду, не з`являвся. Внаслідок такої поведінки обвинуваченого судом до ОСОБА_7 застосовувався привід, який не був виконаний, оскільки за місцем проживання обвинувачений не проживав та його місце знаходження не було встановлено.

Ухвалою суду від 9 лютого 2022 року обвинуваченого оголошено в розшук, надано дозвіл на затримання з метою його приводу в судове засідання для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою та звернення застави у дохід держави.

24 квітня 2022 року ОСОБА_7 було затримано на підставі ухвали суду, а 28 квітня 2022 року ухвалою суду відносно ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою. На переконання прокурора, наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений навмисно переховувався від органу досудового розслідування, прокуратури та ухилявся від явки до суду, а тому є підстав для продовження щодо обвинуваченого заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою.

Прокурор у клопотанні зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів різної ступені тяжкості, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, і за які, відповідно до санкції ч. 3 ст. 289 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, тобто тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання судом його винуватим вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання він може вчинити спробу переховування.

Той факт, що ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, які б утримали його від подальшого вчинення кримінальних правопорушень, продовженні вчинення вказаних кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачується, утримали б від переховування від органів суду, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу; той факт, що ОСОБА_7 не мас офіційного місця працевлаштування та джерел заробітку, ніде не працює та не навчається, що зумовлює обвинуваченого вчиняти корисливі кримінальні правопорушення з метою обернення майна в свою користь та особистого збагачення.

Також прокурор зазначає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано до обвинуваченого у зв`язку з тим, що останній не має офіційних джерел заробітку та вчинив тяжкі, у тому числі, й особливо тяжкі злочини, пов`язані із заволодінням майном.

Запобіжний захід у виді особистої поруки також неможливо застосувати, у зв`язку з тим, що з оточення обвинуваченого особи, які могли би бути поручителями, відсутні, такого письмового зобов`язання до суду та прокурора не надходило.

Також, на переконання прокурора, до обвинуваченого не може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як вказаний запобіжний захід вже обирався, проте ОСОБА_7 ухилявся від органів досудового розслідування та суду. Вказаний запобіжний захід також не може бути застосований, так як є ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані в судовому провадженні.

Крім цього, до ОСОБА_7 вже був застосований запобіжний захід у виді застави, проте останнім не забезпечувалось виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, перелік яких наведений у ч. 7 ст. 42 КПК України, і відповідно запобіжний захід був змінений на інший, а ухвалою суду від 1 червня 2022 заставу звернуто в дохід держави.

Судові засідання, призначені на 9 червня 2022 року, 5 жовтня 2022 року та 20 жовтня 2022 року не відбулися у зв`язку з госпіталізаціями обвинуваченого ОСОБА_7 до КМКЛШМД для надання допомоги. Згідно з даними довідок за вказані числа, наданих КНП «Центр ЕМД та МК» останньому після проведення огляду з поставлено попередній діагноз: післяопераційна/гостра кишкова непрохідність та прийнято рішення про госпіталізацію до професійного хірургічного стаціонару.

Разом з тим, прокуратурою скеровано запит до КНІІ «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» щодо отримання інформації, і відповідно до листа КМКЛ ШМД № 1028 від 3 листопада 2022 року встановлено, що обвинувачений у вказані дати був оглянутий черговим та відповідальним хірургами, встановлено, що загальний стан задовільний, на момент огляду даних за гостру хірургічну патологію та кишкову непрохідність немає, показань до госпіталізації в ургентному порядку не було.

З урахуванням наведеного, на переконання прокурора, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його моральні цінності, соціальні зв`язки, характер протиправних дій та мотиви кримінальних правопорушень, в яких ОСОБА_7 обвинувачується, сторона обвинувачення вважає, що встановлені ризики є обґрунтованими.

За змістом наявних матеріалів у судовому засіданні захисник та обвинувачений щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому заперечували з тих підстав, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні, та просили змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, або заставу. Клопотання захисником обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 має поганий стан здоров`я, хоча і має змогу переміщуватися самостійно, але є нетранспортабельним, що підтверджується неодноразовими викликами ШМД до Святошинського районного суду і доставлення обвинуваченого до лікарні. У лікарні ШМД відсутні лікарі-онкологи, медичну допомогу ОСОБА_7 можуть надати лише у КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» або в іншому медичному закладі, який спеціалізується на лікуванні онкологічних захворювань. Перебуваючи під вартою, ОСОБА_7 не отримує необхідного йому лікування. Крім того, на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не існує та, навіть, якщо припустити наявність таких ризиків, то їх недопущення можливо забезпечити менш суворим запобіжним заходом - домашнім арештом чи особистим зобов`язанням. Крім того, ОСОБА_7 під час затримання опору не чинив, він є особою з інвалідністю 2 групи, має хронічне, невиліковне, онкологічне захворювання та інші супутні захворювання, потребує специфічного лікування.

За результатами розгляду клопотань ухвалою суду від 15 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, або заставу, задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 травня 2023 року включно.

Ухвала суду обґрунтована тим, що, ретельно проаналізувавши доводи, наведені прокурором та стороною захисту, суд взяв до уваги, що на даний час ОСОБА_7 висунута обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України. Також на даний час є достатньо підстав вважати, що обвинувачений зможе й надалі ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки останній тривалий час перебував у розшуку. Крім того, на підтвердження даного ризику вказують також такі обставини, як характер протиправних дій, в яких він обвинувачується; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, які є, зокрема, тяжким та особливо тяжким злочинами. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні , які ще не всі допитані судом; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, судом враховані дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, відомості про місце його реєстрації у м. Донецьк, зі слів проживає у м. Києві, те, що він одружений та має одну малолітню дитину, є особою з інвалідністю 2 групи, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, відомості, викладені у відповіді КМКЛ ШМД від 3 листопада 2022 року № 1028, згідно з якими ОСОБА_7 кілька разів був оглянутий черговим та відповідальним хірургом, особливих скарг не відмічав, на момент огляду госпіталізації у хірургічне відділення не потребує. При цьому, судом взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 має невиліковну хворобу, пройшов обстеження, стан здоров`я на даний час відповідає перебігу хронічного захворювання.

За сукупності наведених обставин, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора, оскільки на даному етапі розгляду кримінального провадження відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, його належну поведінку.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника.

З таким висновком суду погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Як встановлено з наявних даних, питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідків, виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Зі змісту наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 є особою, раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, йому висунуто обвинувачення у вчиненні, серед іншого, тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, за наслідками вчинення яких 9 потерпілим заподіяно великої матеріальної шкоди.

Питання розумності тримання обвинуваченого під вартою у даній конкретній справі може бути виправданим за наявності існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений у статті 5 Конвенції.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, у тому числі за ч. 3 ст. 289 КК України лише у виді позбавлення волі від 8 до 12 років, з конфіскацією майна, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатньо реальних ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані судом; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 , якому у 2020 році було обрано запобіжний захід у виді застави, порушив вказаний запобіжний захід, перебував у розшуку, що підтверджує ризик переховування обвинуваченого. Будь-яких доказів на спростування наведених обставин стороною захисту не надано.

Також про реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить той факт, що відомості про кримінальне правопорушення, згідно з наявними даними, внесені до ЄРДР у 2016 році. Однак, протягом 2016-2020 року ОСОБА_7 інкримінується вчинення 14 епізодів злочинної діяльності, останнє кримінальне правопорушення, у вчиненні якого висунуто ОСОБА_7 обвинувачення, інкримінується ОСОБА_7 5 березня 2020 року, що також не спростовано стороною захисту.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків, які станом на час розгляду клопотань сторони захисту та обвинувачення не допитані в суді першої інстанції, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового розгляду та висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні не зменшився.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом даних про особу обвинуваченого, а саме, й стану його здоров`я, то, на думку колегії суддів, за відсутності даних про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, або неможливості надання йому відповідної медичної допомоги у межах слідчого ізолятора, такі доводи є непереконливими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Окрім того, на переконання колегії суддів, встановлені на даний час у своїй сукупності обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки встановлені ризики свідчать про неможливість на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів як домашній арешт та особисте зобов`язання, а також з огляду на вимоги п.3 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава, та передача обвинуваченого на поруки за відсутності заяв відповідних осіб.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження на даний час права обвинуваченого перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки з урахуванням наведеного на даний час відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Таким чином істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою колегією суддів не встановлено, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наведені мотиви прийнятого рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 4040, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4