Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/2758/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області - одноособово суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому розгляді кримінальне провадження № 0000332 за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 29 липня 2022 року приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Люкс», що в м. Сарни, по вул. Залоги, 1, Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому продовжений Указом Президента України 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022 з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, в подальшому продовжений Указом Президента України 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2212-ІХ від 21.04.2022 з 05 години 30 хвилин 24 квітня 2022 року строком на 30 діб, в подальшому продовжений Указом президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2263-IX від 22.05.2022 на 90 діб, шляхом вільного доступу, відкрито викрав належні потерпілому ОСОБА_7 , одну скляну пляшку об`ємом 0,44 л. з слабоалкогольним напоєм марки «Garage» Sicilian orange Seth&Riley's пастеризованное вартістю 37 грн. та одну скляну пляшку об`ємом 0,44 л. з слабоалкогольним напоєм марки «Garage» Seth&Riley's anti - Compote пастеризованное вартістю 35, 87 грн., чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 72,87. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Суд визнає обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення. Встановлені судом обставини повністю підтверджується наступними дослідженими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованих йому діяннях визнав повністю та щиро розкаявся, дав повні та детальні пояснення про обставини вчинення кримінального правопорушення. Суд переконався в тому, що допитаний обвинувачений докладно, послідовно, переконливо, несуперечливо давав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, його показання підтверджують викладені в обвинувальних актах фактичні обставини кримінального правопорушення, що виключає можливість обмови себе обвинуваченим.

Також обвинуваченому за вказаним обвинуваченням інкримінується ознака повторності, оскільки ОСОБА_3 вчинив дане відкрите викрадення чужого майна 29 липня 2022 року, будучи притягненим до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000181 від 06.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 290 КК України. Відповідно до вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 03.08.2022 року ОСОБА_3 за вказаними обвинуваченнями визнано винуватим та призначено покарання.

За вказаних обставин суд вважає, що інкримінування особі ознаки повторності у цьому конкретному випадку є зайвим, і суд її виключає, оскільки судом встановлено що, вирок суду від 03.08.2022 винесений після вчинення ОСОБА_3 29.07.2022 року кримінального правопорушення, на даний час не набрав законної сили, а тому, з урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості, підстав для інкримінування ОСОБА_3 цієї кваліфікуючої ознаки немає.

Інші докази стосовно фактичних обставин справи у судовому слідстві відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувались, так як учасниками судового розгляду не оспорювались, судом з`ясоване правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що за місцем проживання обвинувачений характеризуються позитивно, як особа, на яку скарги до місцевої ради не надходили.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження, вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Частини 1 та 2 ст.50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання ОСОБА_3 має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд приймає до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику за місцем проживання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7-ти до 10-ти років.

Проте, в даному випадку існують підстави для застосування положень ч. 1 ст.69 КК України та визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання те, що обвинувачений провину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодування збитків, активно сприяв розкриттю злочину, на протязі досудового слідства сприяв його всебічності та повності, висловлював жаль з приводу вчиненого, та в судовому засіданні висловив готовність понести покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що в даному випадку слід віднести до пом`якшуючих обставин, яка на ряду з іншими обставинами істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначені обставини є такими, що пом`якшують покарання, а тому, з огляду на принцип законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд, використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією зазначеної частини статті.

Окрім того, суд враховує також характеристику особи ОСОБА_3 , та вік обвинуваченого.

За таких обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, якого буде достатньо для його виправлення та попередження вчиненням ним нових злочинів.

Отже, враховуючи обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину, його тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, а також викладену вище характеристику його особи, в даному випадку існують підстави для призначення останньому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до наступного висновку.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Враховуючи поведінку обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, жалкував про вчинене, засуджував свої дії та просив надати можливість виправитись без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства на думку суду зазначені обставини в їх сукупності, свідчать про усвідомлення протизаконності вчинених ним злочинних дій.

Положеннями частини 1 статті 75 КК України визначено - якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, дає змогу суду застосувати ст.75 КК України та при призначенні покарання застосувати інститут умовного засудження.

З урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Зарахувати засудженому ОСОБА_3 строк тримання під вартою з 29.07.2022 року по 20.12.2022 року в строк відбування покарання.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_3 : тримання під вартою - скасувати та негайно звільнити його з-під варти в залі судового засідання.

Документи кримінального провадження зберігати в суді.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судові витрати - 755 гривень 12 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: