печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8758/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваної ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно

підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Балаклія Харківської області, одруженої, непрацюючої, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001341 від 30.09.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ. Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), сторонами серед іншого підтверджено межі території України, у тому числі із включенням Запорізької області і зокрема м. Бердянськ, як суверенної території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.1997 № 3-зп зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російської Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказані особи у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

При цьому, всупереч наведеним вище нормам Президент Російської Федерації, а також інші представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), продовжили планування, підготовку та розв`язання агресивної війни проти України.

З цією метою 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24.02.2022 Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 19 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 24.11.2021 № 2469-VIII воєнний конфлікт - це форма розв`язання міждержавних або внутрішньодержавних суперечностей із двостороннім застосуванням воєнної сили; основними видами воєнного конфлікту є війна та збройний конфлікт.

Пунктом четвертим ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що державна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не раніше 02.03.2022, громадянка України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді територіального менеджера в Харківській дирекції АТ «Укрпошта», відповідно до наказу №1180 від 21.07.2020 року, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Балаклія Харківської області, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, свідомо та добровільно прийняла рішення в період воєнного стану співпрацювати з представниками держави-агресора. 02 березня 2022 року м. Балаклія Харківської області було окуповано військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, добровільно зайняла посаду керівника одного з відділень поштового зв`язку КП «Пошта», яке облаштувала у приміщенні окупаційної адміністрації, що розташоване за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Центральна, 16 та виконувала організаційно-розпорядчі функції для забезпечення та функціонування пошти під протекцією окупаційної адміністрації, при цьому будучи достовірно обізнаною про здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України. Усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись національними та ідеологічними мотивами, де використовуючи матеріальні ресурси АТ «Укрпошта» поширювала друковані джерела інформації, які дискредитували Збройні Сили України та діючу владу України, закликала громадян України до переходу на бік ворога та пропонувала працевлаштування у відділеннях КП «Пошта» підконтрольних окупаційній адміністрації держави-агресора.

Крім цього, ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, будучи керівником новоствореного відділення КП «Пошта», розуміючи протиправний характер своїх дій, вступила у злочинну змову з окупаційною владою м. Балаклія Харківської області, з метою схилення громадян України перейти на бік ворога, організовувала зібрання місцевих жителів для здійснення агітаційних дій, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та незаконних збройних формувань.

Цими діями ОСОБА_5 активно сприяла незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, у веденні війни проти України, та вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України, та повалення її конституційного ладу.

20.10.2022 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

20.10.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 до підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2022 включно.

09.12.2022 постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 продовжено строк досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.01.2023.

12.12.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 до підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.01.2023 включно.

16.01.2023 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 21.04.2023 включно.

16.01.2023 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 до підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.03.2023 включно.

Матеріали, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення містяться в матеріалах кримінального провадження.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні у строк дії ухвали Печерського районного суду міста Києва від про обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.03.2023 завершити неможливо, оскільки існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, а саме виникла необхідність у виконанні наступного: встановити повне коло осіб, які приймали участь в зібраннях з нагоди планування відкриття центру поштового зв`язку КП «Почта» в м. Балаклія Харківської області та безпосередньо працювали у поштових відділеннях створених окупаційною адміністрацією; провести тимчасовий доступ до речей та документів, які зберігаються у слідчому відділі Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області з метою вилучення речей та документів, які стосуються функціонування КП «Пошта»; за результатами здійснення тимчасового доступу призначити ряд судових експертиз та отримати їх висновки; повідомити ОСОБА_5 про підозру в кінцевій редакції; виконати вимоги ст. 290 КПК України з підозрюваною та її захисником; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів; провести інші слідчі (розшукові) дії в яких виникне необхідність під час досудового розслідування.

Підставою для продовження запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_5 , згідно ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому звернутися з клопотання до слідчого судді про продовження запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного слідчий просив продовжити строк застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому дані та обставини, просив задовольнити.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання, враховуючи необґрунтованість підозри та відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана підтримала думку свого захисника.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

ОСОБА_5 є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

20.10.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 до підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2022 включно.

09.12.2022 постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 продовжено строк досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.01.2023.

12.12.2022 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 до підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.01.2023 включно.

16.01.2023 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 до підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.03.2023 включно.

Як вбачається з матеріалів клопотання міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була застосована до підозрюваної ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості інкримінованого їй злочину, вчинене в умовах воєнного стану та даних про його особу.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів в тому, що особа, можливо, вчинила злочин, містяться у долучених до матеріалах клопотання матеріалах, що містяться, у їх сукупності, а саме: протоколі допиту свідка ОСОБА_12 , згідно якого остання повідомляє, що наприкінці липня близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_5 особисто приїхала до останньої до місця проживання та пропонувала перейти на бік ворога та працювати у відділу поштового зв`язку під час окупації російськими військами м. Балаклія, але свідок зазначила, що відмовилася працювати на окупаційну владу, оскільки доглядає за хворою людиною; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 , згідно якого встановлено, що з початку збройної агресії йому надійшла пропозиції перейти на бік ворога від ОСОБА_5 , яка запропонувала йому відкрити КП «Пошта» на основі філії АТ «Укрпошта» у м. Балаклія, мотивуючи тим, що в приміщенні адміністрації накопичувались (збирались) велика кількість посилок. З показань свідка ОСОБА_13 стало відомо, що ОСОБА_5 отримала дозвіл тимчасової адміністрації міста, організованої окупаційними військами, для здійснення доступу до приміщення філії АТ «Укропошта». В подальшому свідок пояснює, що разом з ОСОБА_5 здійснили вивезення комп`ютерної техніки з приміщення філії АТ «Укрпошта» до приміщення адміністрації міста, після чого свідка було допущено до обладнання та останній почав налагоджувати роботу обладнання. Після того, як свідок налагодив роботу всього вивезеного обладнання, громадянка ОСОБА_5 йому повідомила, що у новостворену КП «Пошта» посада програміста не передбачена, тому роботу щоб він шукав собі сам. Потім вдруге звернулась громадянка ОСОБА_5 та запропонувала свідку посаду системного адміністратора у новоствореній КП «Пошта», яку вона хотіла ввести, на що він погодився і створив для КП «Пошта» локальну мережу, однак грошових коштів не отримав, а отримав від ОСОБА_5 один раз гуманітарну допомогу. Також свідок зазначив, що громадянка ОСОБА_5 зверталась до нього з пропозицією прийняти участь у масових заходах на користь окупаційної адміністрації, але останній відмовлявся, хоча повідомив, що під час одного такого святкування, на якому був присутній свідок ОСОБА_13 , працівники які працювали під час окупації РФ фотографувались, свідок був присутній на святкуванні лише з метою поїсти кашу, яку роздавала окупаційна адміністрація оскільки він та його син були дуже голодні; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 , в ході якого остання повідомила, що приблизно у липні 2022 року до неї також звернулась ОСОБА_5 з пропозицією перейти на бік ворога та працювати у новоствореній пошті під час окупації російськими військами. Крім того, свідок повідомила, що ОСОБА_5 організувала роботу пошти окупаційної влади та пропонувала роботу всім співробітникам, кого могла знайти або зустріти, оскільки зв`язок був відсутній. Під час бесіди, ОСОБА_5 повідомила свідку, що знає, що за українським законодавством її можуть засудити на строк позбавлення волі до 15 років, але вона на це не зважала, їй це навпаки додавало сил і завзяття; протоколі допиту свідка ОСОБА_15 , в ході якого було встановлено, що до неї також зверталась ОСОБА_5 з пропозицією перейти на бік ворога та працювати у новоствореній пошті під час окупації російськими військами, запросивши свідка прийти до будівлі Балаклійської райдержадміністрації розташованої по вул. Жовтнева, 18 з метою працевлаштування до створеного окупаційною владою підрозділу поштового зв`язку, на що свідок проігнорував пропозицію ОСОБА_5 та не з`явилась. Потім від сусідів свідок дізналась, що ОСОБА_5 розшукувала її. Крім того свідок додала, що ОСОБА_5 особисто пропонувала долучитись до співпраці з окупаційною адміністрацією начальнику головної каси ЦПЗ Балаклія Харківської філії АТ «Укрпошта» ОСОБА_16 , однак остання відмовилась від пропозиції; протоколі огляду соціальних мереж та інтернет-ресурсів, зокрема, оглянуто телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 у ході проведення якого встановлено, що у вищевказаному телеграм каналі розміщені фотознімки зі святкування свята, організованого окупаційними військами російської федерації, на якому громадянка України ОСОБА_5 , перейшла на бік окупаційної влади російської федерації та допомагає окупаційній адміністрації в організації проведення свята з метою схилення громадян України перейти на бік ворога; протоколі обшуку від 20.10.2022, де старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України підполковником поліції ОСОБА_6 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також з метою врятування майна, а саме речових доказів, проведено невідкладний обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Lenovo» червоного кольору із чорним пошкодженим дисплеєм у вигляді тріщин; мобільний телефон марки «Samsung» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору IMEІ: НОМЕР_1 темно-сірого кольору, який має затертості задньої кришки та пошкодження дисплею; блокнот із зображенням герба України із чорновими записами; блокнот темно-сірого кольору із чорновими записами; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейтч-картою всередині №20; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейтч-картою всередині НОМЕР_2 ; пакування від стартового пакету «МТС» із стрейч-картою НОМЕР_3 ; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейч-картою НОМЕР_4 ; пакування від стартового пакету «Водафон» із стрейч-картою з нанесеним номером № НОМЕР_5 ; пакування від стартового пакету «МТС» із стрейч-картою в середині на якій зроблено напис «НОМЕР_8»; стрейч-картка Діджус номер НОМЕР_6 ; стрейч-картка Київстар НОМЕР_7 ; червона папка, в середині якої знаходиться ксерокопії документів нарізних осіб та інша інформація у відкопійованому стані та здійснені чорнові записи; протоколі огляду від 01.11.2022, зокрема оглянуто вилучену червону папку, в середині якої знаходиться ксерокопії документів щодо різних осіб та інша інформація у відкопійованому стані та здійснені чорнові записи; протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 18.10.2022, в ході якого було встановлено, що під час окупації м. Балаклія Харківської обл., ОСОБА_5 відкрила комунальне підприємство «Почта» від керуванням окупаційних сил. Для організації та виконання передбачених функцій вказаного підприємства, останньою було перенесено та налаштовано технічне обладнання. Також свідок повідомила про зникнення певної суми грошових коштів, які перебували в АТ «Укрпошта» до моменту окупації м. Балаклія. Також ОСОБА_17 повідомила, що після деокупації м. Балаклія проводила огляд приміщення, де розташовувалось новостворене відділення поштового зв`язку КП «Почта» та бачила там надруковані газети з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» в кількості близько 30 шт. та куди вони поділись - їй невідомо; протоколі допиту свідка ОСОБА_18 від 18.10.2022, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді територіального менеджера АТ «Укрпошта» та під час окупації м. Балаклія Харківської обл., співпрацювала з окупаційною владою та організувала відкриття КП «Почта», яке не підконтрольне владі України; протоколі допиту свідка ОСОБА_19 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл., місцеву владу здійснювали створена адміністрація міста, були певні воєнізовані органи управління та виступали вони під егідою російської федерації. Також стало відомо, що в період окупації ОСОБА_5 запропонувала посаду листоноши в новоствореному комунальному підприємстві «Почта», де остання займала посаду начальника; протоколі допиту свідка ОСОБА_20 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл. була створена військова адміністрація силами окупаційних військ. Також ОСОБА_20 стало відомо, що в період вищевказаного населеного пункту, ОСОБА_5 організувала роботу комунального підприємства «Почта» під управлінням окупаційних військ, агітувала місцевих жителів працевлаштовуватись у новостворений орган. Для повноцінного функціонування відділення поштового зв`язку КП «почта», ОСОБА_5 , маючи доступ до приміщення, де розташовувалось відділення АТ «Укрпошта», перенесла технічне обладнання та облаштувала деякі приміщення міської адміністрації для виконання функцій поштового відділення. Також свідок ОСОБА_21 повідомила, що після деокупації м. Балаклія було проведено ревізію місцевого відділення АТ «Укрпошта» та в ході якої було виявлено відкриті сейфи, де повинні були зберігатись грошові кошти; протоколі допиту свідка ОСОБА_22 від 19.10.2022, в ході якого було встановлено, що під час окупації м. Балаклія Харківської обл., військами російської федерації, ОСОБА_5 організувала зібрання поряд з будівлею міської адміністрації м. Балаклія, де повідомила про відкриття відділень пошти в м. Балаклія в той час, поки там знаходяться війська російської федерації. На вказаному зібранні, ОСОБА_5 зазначила коло вакантних посад, куди проходитиме набір. Згодом стало відомо, що ОСОБА_5 зайняла посаду начальника у новоствореному відділі російської пошти; протоколі допиту свідка ОСОБА_23 від 20.10.2022, в ході якого було встановлено, що в період окупації м. Балаклія Харківської обл. працювало відділення поштового зв`язку, які непідконтрольні Україні та очолювала його ОСОБА_5 . Також свідок повідомила, що ОСОБА_5 мала намір відкрити додаткові відділення поштового зв`язку і в Балаклійському районі і для цього потрібно зібрати значну кількість людей; протоколі допиту свідка ОСОБА_24 від 20.12.2022, в ході якого було встановлено, що влітку 2022 до неї за місцем проживання приїздила ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_25 (начальник ВПЗ «Вербівка» АТ «Укрпошта»), де ОСОБА_5 запропонувала свідку роботу в якості листоноші. Також повідомила, що буде оплата праці, після працевлаштування. Окрім цього, ОСОБА_24 повідомила, що написала заяву на прийняття на роботу на ім`я ОСОБА_5 та свою автобіографію і передала останній. Також ОСОБА_24 повідомила, що з метою відкриття відділення 29.08.2022 разом із ОСОБА_26 та ОСОБА_27 здійснили інвентаризацію майна поштового відділення у с. Вербівка Балаклійського району Харківської області; протоколі допиту свідка ОСОБА_28 від 20.12.2022, в ході якого було встановлено, що остання побачила об`яву на дошці оголошень в м. Балаклія Харківської області щодо набору співробітників до КП «Почта», після чого прийшла до окупованої адміністрації, де співбесіду з нею проводила ОСОБА_5 . ОСОБА_28 написала заяву на прийняття на роботу на ім`я ОСОБА_5 , приймала участь у нарадах, які проводила ОСОБА_5 (зазвичай це було три рази на тиждень). ОСОБА_5 повідомила, що нарахування заробітної плати відбудеться після затвердження штатного розпису; висновку комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/51244-КТ, відповідно до якого у мобільному телефоні «SAMSUNG», що належить ОСОБА_5 , було виявлено вміст телефонної книги, вхідні, вихідні та неприйняті дзвінки, текстові повідомлення, місця геолокації, веб-історію, повідомлення в мережі Інтернет з програм «Viber», «Telegram», «WhatsApp» «ОК», «AliExpress», повідомлення електронної пошти з програми «Google Mail», а також файли користувача, а саме аудіо, відео, текстові та графічні файли, які підтверджують факт переходу ОСОБА_5 на бік ворога, співпраці з окупаційною адміністрацією, спілкування з військовослужбовцями російської федерації.

Також слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування підозрюваною від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 та суворість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою, незаконно впливати на свідків, в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Даних про наявність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено.

16.01.2023 ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 21.04.2023 включно.

У кримінальному провадженні проведено значний обсяг процесуальних та слідчих дій, проте закінчити досудове розслідування не представилось можливим, що обумовлено винятковою складністю справи.

Беручи до уваги, що у справі потрібно виконати слідчі та процесуальні дії, проведення яких потребує значного часу, продовження існування ризиків відносно ОСОБА_5 , а підстав для скасування або зміни підозрюваній запобіжного заходу не встановлено, вважаю необхідним продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 квітня 2023 року включно.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, який пов`язаний з насильством.

Враховуючи дану норму кримінального процесуального закону та обставини інкримінованого підозрюваному діяння, наслідки його вчинення, слідчий суддя не знаходить підстав для визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 квітня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1