ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6728/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/76/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000668 від 05 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє

- 08.11.2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підтсаві ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В строк покарання ОСОБА_7 остаточно призначеного за сукупністю злочинів за цим вироком зараховано покарання, відбуте за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 року, а також строк його перебування під вартою з 05.03.2020 року по 07.03.2020 року включно.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Як визнав суд, 05 березня 2020 року у раніше судимого за злочини проти власності ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 05 березня 2020 року близько 02 години, перебуваючи на території залізничного вокзалу м. Тернополя, що знаходиться за адресою Привокзальний майдан,1, м. Тернопіль, побачивши потерпілого ОСОБА_9 підійшов до нього, запропонувавши спільно вжити спиртні напої, на що ОСОБА_9 погодився.

В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із потерпілим ОСОБА_9 на території залізничного вокзалу м. Тернополя, діючи відкрито, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, одночасно двома руками із зовнішніх кишень потерпілого ОСОБА_9 витягнув грошові кошти в сумі 10 000 гривень та мобільний телефон марки Астро модель А 184 ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 599 грн.

Надалі ОСОБА_7 , заволодівши майном потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10 599 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, за змістом якої вважає, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог КПК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 не приймав участі у розгляді справи судом першої інстанції і в суді не допитувався.

Вказує про необхідність зарахування раніше відбутого ним покарання у строк покарання за цим вироком.

Звертає увагу, що він визнав обвинувачення на прохання прокурора.

Просить врахувати усі допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК та КК України і зарахувати раніше відбуте покарання з 2018 по 2023 роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати вирок суду першої інстанції; прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги та просить залишити вирок суду без зміни; провівши частково судове слідство; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання обвинуваченого, а також протоколи слідчих процесуальних дій та інші документи, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, з дослідженої судом заяви ОСОБА_9 , датованої 05.03.2020 р., поданої до Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, встановлено, що потерпілий просить притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка в ніч з 04.03.2020 р. на 05.03.2020 р. на залізничному вокзалі м. Тернополя виклала у нього гроші в сумі 10 000 грн. та телефон марки Арістон.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2020 р., який був предметом дослідження місцевого суду, потерпілий ОСОБА_9 , у присутності понятих, попередньо детально описавши ознаки особи, щодо віку, тілобудови, форми голови, кольору волосся, інших рис обличчя, впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка вночі 05.03.2020 р. на території залізничного вокзалу, викрала у нього 10 000 грн та мобільний телефон, відкрито витягнувши їх у нього з куртки.

Пред`явлення особи для впізнання за фотознімками регламентовано положеннями ч.6 та ч.7 ст.228 КПК України, вимоги яких, при проведенні вказаної процесуальної дії були дотримані, а обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено. Тому твердження апелянта про відсутність необхідності проводити впізнання саме за фотознімками є безпідставними.

З протоколу вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 05.03.2020 р. місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 , у присутності понятих, добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки Астро, чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , який в подальшому ідентифікований як такий, що був викрадений у потерпілого ОСОБА_9 ..

Відповідно до заяви ОСОБА_9 , датованої 06.03.2020 р., останній долучив до матеріалів кримінального провадження фотокопію зображення коробки від викраденого у нього мобільного телефону марки Астро модель А 184, ідентифікаційні ознаки якого (ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 ), співпадають з тими, що наявні у телефона, яким ОСОБА_7 видав працівниками поліції.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть, виданого 29 червня 2022 року КНП Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківська, яке досліджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому, суд першої інстанції був позбавлений можливості допитати потерпілого, на що звертає увагу обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі.

Проте, вказана обставина, на переконання колегії суддів, не перешкоджає констатувати факт доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що стверджується іншими належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 під час його повторного допиту визнав свою вину у відкритому заволодінні майном потерпілого ОСОБА_9 .. При цьому, будь- яких належних та аргументованих доводів щодо застосування до нього незаконного впливу зі сторони прокурора для таких показань, про що він вказує в апеляційній скарзі і що могло б бути предметом відповідної перевірки, апелянтом не наведено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , місцевий суд, дотримуючись вимог ст.70 КК України, вирішив питання щодо зарахування у строк відбуття покарання за даним вироком, покарання відбуте за попереднім вироком, про що також ставить питання апелянт.

Вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним.

Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для його скасування, про що обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області області від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді