КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 ,

володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року, -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, шляхом заборони розпорядження і користування нею.

Згідно ухвали, слідчий суддя зазначив, що відповідно до норм статті 170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення права на користування і розпорядження зазначеним майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину, з метою забезпечення його збереження та для запобігання можливості його втрати, спотворення і псування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт земельної ділянки із кадастровим номером :01:045:0017, площею 0.55 га, розташованої в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області.

Посилається, що прийняття Васильківським міськорайонним судом Київської області до розгляду клопотання та постановлення ухвали є порушенням територіальної підсудності відповідно до КПК України. На думку представника, вказане клопотання повинен був розглядати Обухівський міськрайонний суд Київської області, у зв`язку із тим, що с. Трипілля розташоване в Обухівському районі Київської області, а досудове розслідування кримінального провадження здійснюється Обухівським РУП ГУНП в Київській області.
Зазначає, що власником земельної ділянки є Українська територіальна громада, що діє через Українську міську раду, яка жодним чином не вказувала на незаконність зайняття ФОП ОСОБА_7 арештованої земельної ділянки. Більше того, Українська міська рада сама займається розробкою технічної документації на цю земельну ділянку для ФОП ОСОБА_7 і на час розробки такої документації та реєстрації земельної ділянки в Держгеокадастрі уклала з ФОП ОСОБА_7 договір про резервування зазначеної земельної ділянки, яким ФОП ОСОБА_8 має право володіти, користуватись земельною ділянкою та здійснювати на ній законну господарську діяльність.
Посилаючись на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2022 р. у справі №362/3655/22, вказує, що слідчий суддя скасував арешт майна накладений на земельну ділянку :01:045:0017, дана ухвала не скасована і продовжує діяти. Натомість, вже 21 вересня прокурор звернувся до слідчого судді з аналогічним клопотанням про арешт майна, не обґрунтовуючи при цьому жодних підстав, які б свідчили про необхідність повторного накладення арешту.
Представник зазначає, що у клопотанні про арешт майна зазначено, що проводився огляд земельної ділянки з виїздом на місце її розташування. Однак, до ОСОБА_7 слідчий з проханням допустити його для огляду на земельну ділянку не звертався, ухвалу слідчого судді не надавав.
На думку представника, арештоване майно не підпадає під визначення речових доказів в кримінальному провадженні згідно ст. 98 КПК України, оскільки органом досудового розслідування на даний час не представлено докази того, що майно набуто кримінально-протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке б виправдовувало таке подальше обтяження майна.
Представник також вказує, що прокурором не доведені та не підтверджені обставини приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельної ділянки, якою ОСОБА_7 законно володіє вже протягом багатьох років.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника володільця майна, та володільця майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який звернувся з клопотанням, не в повній мірі дотрималися.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, 13.08.2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 211 112 300 008 78, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України..

Орган досудового розслідування вважає, що згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 681-ДК/657/АП/09/01-21 від 24.06.2021 року та висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи Київський науково-дослідний інститут судових експертиз від 21.08.2017 року № 20718/16-41, земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 повністю розташована в адміністративних межах міста Українка Обухівського району Київської області, що суперечить актуальним відомостям, які відображені в Державному земельному кадастрі.

Листом виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 2370/1-22 від 11.08.2022 року повідомлено, що згідно відомостей Державного земельного кадастру відсутнє право власності чи користування ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017.

23.11.2021 року постановою т.в.о. заступника начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 вказану земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017 визнано речовим доказом у данному кримінальному провадженні.

20.09.2022 року прокурор Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся із клопотанням до слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2022 року вказане вище клопотання прокурора було частково задоволене та накладено арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, шляхом заборони розпорядження і користування нею.

Під час розгляду вказаного клопотання слідчий суддя встановив, що оскільки порушено кримінальне провадження щодо самовільного зайняття земельної ділянки, яка є речовим доказом, то відповідно до норм статті 170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення права на користування і розпорядження зазначеним майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину з метою забезпечення його збереження та для запобігання можливості його втрати, спотворення і псування.

Разом з тим, слідчий суддя при накладенні арешту на майно не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, визначив метою арешту збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, оскільки дане майно зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідає вимогам ст. 98 КПК України, обгрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови т.в.о. заступника начальника відділення СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 від 23.11.2021 року,що виправдовує мету, визначену ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів та незастосування арешту даного майна може призвести до його знищення чи приховування.

Як регламентує ст. 100 КПК України - на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Також, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З урахуванням вказаних обставин, для забезпечення проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні доведена необхідність накладення арешту на майно шляхом заборони розпорядження ним.

В той же час, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів не вбачає підстав для заборони володільцеві майна користуватися земельною ділянкою площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, оскільки така заборона або обмеження може бути застосована, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише уразі, коли існують обставини, які підтверджують, що її незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а такі обставини прокурором не доведені і позбавлення володільця майна права користування майном для здійснення законної господарської діяльності є надмірним тягарем для його володільця.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неврахуванням слідчим суддею всіх вимог кримінального процесуального законодавства щодо арешту майна, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на майно, вказане у клопотанні прокурора, із забороною розпорядження вказаним майном та без заборони користування майном, з мотивів викладених апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, шляхом заборони розпорядження і користування нею скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області задовольнити частково.
Накласти арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області шляхом заборони розпорядження, без заборони права користування нею.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3906/2022
Єдиний унікальний номер справи 362/3772/22
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10 .
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1