Справа № 461/437/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/129/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - до 09 год. 45 хв. 30 березня 2023 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що слідчим суддею не наведено мотивів неможливості застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Стверджує, що жоден з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений належним чином.

На думку захисника, підозрюваному немає сенсу переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки він чітко розуміє, що у такому випадку він може лише нашкодити собі.

Вважає, що долучені до клопотання докази, зокрема стенограми розмов, не містять будь-якого змістового навантаження та їх не можна оцінювати як доказ. Крім того не долучено ухвал, на підставі яких проводилися такі негласні слідчі дії.

Також, апелянт вважає, що судом безпідставно не визначено альтернативного запобіжного заходу застави, враховуючи відомості щодо особи підозрюваного, його стану здоров`я та наданої стороною захисту виписки з амбулаторної карти підозрюваного, який хворіє на цироз печінки, гепатит С та інші триваючі хронічні розлади.

Заслухавши доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора щодо законності судового рішення, дослідивши матеріали клопотання та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Згідно з протоколом затримання від 30 січня 2023 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

30 січня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Своє рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з наведеними вище обставинами суттєво збільшує ризик втечі; ОСОБА_7 може знищити, сховати чи спотворити речі та документи, що прямо або опосередковано можуть вказувати на причетність ОСОБА_7 , а також інших осіб до вчинених кримінальних правопорушень, зокрема, може підробити документи з метою створення собі штучного алібі; незаконно впливати на свідків та/або інших підозрюваних; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не офіційно працює, не має постійного джерела доходу, раніше судимий за вчинення злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Такий висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Твердження сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги слідчим суддею в сукупності з іншими доказами у справі та їм було надано належну оцінку.

Окрім цього, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, яка підтверджується достатньою кількістю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в підсумку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, та про наявність, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, ризиків й про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, а саме особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів дійшла висновку, що за таких умов слідчий суддя, застосувавши щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до п.5 ч.4 ст. 183 КПК України підставно не визначив розмір застави.

При апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховані передбачені ст.ст. 178, 183 КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, а також дотримані вимоги ст. 194 КПК України, в тому числі й щодо встановлення доведеності прокурором обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу наявність обґрунтованої підозри, у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не може триматися в умовах ізоляції за станом здоров`я, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. При цьому, єдиною безумовною підставою для звільнення з місць попереднього ув`язнення за станом здоров`я є наявність захворювання, яке перешкоджає його подальшому утриманню в умовах установи виконання покарань, в тому числі СІЗО, виключний список яких визначено Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Разом з цим, будь-яких переконливих та відповідних доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого дійсно перешкоджає його перебуванню в умовах ДУ ЛУВП № 19 стороною захисту не надано.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4