Справа №591/2572/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/269/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було задоволено, а у задоволенні заяви ОСОБА_10 про передачу ОСОБА_7 йому на поруки та у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби було відмовлено.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначено до 26 травня 2023 року, включно.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, вважаючи його незаконним, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді, яке просить задовольнити, та з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та обрати відносно останнього більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді - скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 задовольнити частково, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування пропущеного на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді строку, захисник ОСОБА_8 посилається на те, що 01 квітня 2023 року з нею, як адвокатом, зв`язалась мати підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_11 для укладання договору, з метою захисту сина, і в це же день для підписання, на повідомлену електронну адресу, нею був направлений бланк договору для підписання засобами електронного зв`язку. 03 квітня 2023 року підписаний ОСОБА_11 договір в інтересах ОСОБА_7 був направлений на її - захисника електронну адресу і до 05 квітня 2023 року нею було складено апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року, тобто, з попуском 5-денного строку для подачі апеляційної скарги, передбаченого ч.2 ст. 395 КПК України.

Захисник зазначає, що вона була обмежена у часі для складання апеляційної скарги, з врахування зайнятості в інших судових процесах, просить визнати вказану причину поважною та поновити їй пропущений строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення слідчого судді.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник посилається на те, що всупереч вимог ст.ст. 177, 183 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання не містить жодного доказу, що більш м`яка міра не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків чи зможе перешкодити досудовому слідству.

Як вказує захисник, у клопотанні зазначено, що ОСОБА_7 може переховуватись від слідства та суду, і зазначений ризик обґрунтований тяжкістю злочину та розумінням невідворотності покарання, проте, тяжкість злочину не є доказом того, що підозрюваний обов`язково буде переховуватись, більш того, практика ВС та ЄСПЛ свідчить про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, ОСОБА_7 не зник з місця ДТП, сам викликав поліцію, оскільки бачив, що збив пішохода на смерть, розумів, що за це передбачено покарання, яке є невідворотним, і якби бажав переховуватись, то одразу б це зробив, при тому, що у нього була така можливість, однак, залишився та дочекався приїзду поліції, тобто, посилання у клопотанні на існування вказаного ризику є припущенням.

Крім того, як зазначає захисник, у клопотанні зазначено про ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки він володіє інформацією щодо вказаних осіб, проте, наявність у останнього такої інформації не свідчить про обов`язкове використання її для впливу на них, і вказаний ризик, також, є припущенням. При цьому, підозрювану відома тільки та часткова інформація про свідків, яку добровільно надало слідство у якості додатків до свого клопотання, йому не відомо нічого про кількість свідків, які ще не допитані у даному кримінальному провадженні.

Ті обставини, що підозрюваний може впливати на свідків та потерпілих шляхом застосування наявної у нього, як у військовослужбовця, зброї, що у свою чергу свідчить про ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинення інших правопорушень, у клопотанні слідчого взагалі не зазначений та не розглядався слідчим суддею, а тому, висновок про можливість впливу саме у такий спосіб не ґрунтується ні на матеріалах справи, ні на нормах КПК України.

При цьому, як зазначає захисник, підозрюваний визнав свою вину, співпрацює зі слідством, надає всю відому йому інформацію і відомості, бере участь в усіх слідчих процесуальних діях і в судовому засіданні не було доведено, чому більш м`який засіб, такий як домашній арешт із засобом електронного контролю, порука або застава не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Крім того, як зазначає захисник, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя вважає перебування на військовій службі, як обтяжуючу обставину наявності ризиків, однак, з таким висновком погодитись неможливо, оскільки виконання обов`язку захисту країни не може свідчити про наявність будь - яких ризиків щодо ухиляння від слідства, і як показує судова практика, військовослужбовці, до яких застосовані запобіжні заходи не у вигляді тримання під вартою, в більшості, належним чином виконують покладені на них обов`язки.

Також, захисник посилається і на те, що слідчий суддя безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про взяття ОСОБА_7 на поруки, оскільки на поруки бажав взяти підозрюваного саме його безпосередній командир, якій має можливість забезпечити покладені на останнього процесуальні обов`язки і зацікавлений в цьому, оскільки за будь-які порушення відповідав би особисто.

Разом з тим, як зазначає апелянт, при застосуванні під більш м`якого запобіжного заходу і вчиненні дій щодо спроби впливу на свідків чи потерпілих, а також переховування від слідства та суду, сторона обвинувачення має надану законом можливість відразу звернутись до суду для зміни запобіжного заходу.

Крім того, людина, яка знаходиться під домашнім арештом з засобом контролю, обмежена у пересуванні, спілкуванні з третіми особами, здійсненні будь - яких дій за межами приміщення, в якому мешкає, а правоохоронні органи мають ефективний механізм контролю стеження за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, на думку захисника, оскільки слідчий суддя не надав належної правової оцінки процесуальній поведінці ОСОБА_7 , не врахував його міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, а також те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється останній не є умисним, що свідчить про те, що особа не є небезпечною для суспільства, вважати оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою підстави відсутні і вказане рішення щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до скасування, з постановленням нової ухвали про застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, за наявності вищезазначених обставин.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, підозрюваний ОСОБА_7 зазначає, що у своєму клопотанні слідчий переконує суд в тому, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує у зв`язку з тим, що він ( ОСОБА_7 ), з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, розуміє невідворотність покарання, а ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу на свідків та потерпілих, існує у зв`язку з тим, що він володіє інформацією щодо допитаних свідків у кримінальному провадженні. Крім того, у клопотанні зазначено, що оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого загинула людина, за доцільне буде обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Положеннями ст. 183 КПК України, передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Він підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який, відповідно ст. 12 КК України, є тяжким і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, слідчий суддя повинен був врахувати, що відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини та практики ЄСПЛ, сам лише факт підозри у тяжкому злочині не може бути підставою для тримання під вартою особи в період проведення досудового слідства. Посилання державного обвинувачення на правову кваліфікацію вчиненого, є недостатнім для прийняття законного рішення у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що він є військовослужбовцем, який має обов`язки щодо проходження служби і на даний час проходить військову службу у відповідній військовій частині, місцем дислокації якої є АДРЕСА_1 , і, за таких обставин, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, як і ризик спроби вчиняти тиск на свідків та потерпілих, є необґрунтованим та недоведеним, при тому, що свідків, на які посилається державне обвинувачення, він особисто не знає, дружніх чи особистих відносин з ними не підтримує, вони не перебувають у його підпорядкуванні.

При цьому, апелянт вказує, що він має повноцінний склад сім`ї, офіційне місце реєстрації та проживання, проживає разом із дружиною та неповнолітньою дитиною, яку виховує та утримує, за активну громадську позицію та волонтерську діяльність неодноразового нагороджувався грамотами, медалями та отримував подяки, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем та при цьому виявив бажання з власної ініціативи захищати свою державу, має позитивні характеристики з місця роботи, від ВП ГО «Правий сектор» у Сумській області, а також, з місця проходження військової служби, не залишив місця пригоди, виявив бажання відшкодувати шкоду, завдану потерпілим, взяти участь у похованні потерпілої, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у повному обсязі визнає свою провину і щиросердно розкаюється у скоєному.

Крім того, як зазначає апелянт, такий запобіжний захід як тримання під вартою без визначення розміру застави взагалі виключає можливість виховувати свою неповнолітню дитину, що прямо обмежує права дитини на спілкування з батьком, закріплене чинним законодавством України. При цьому, у судовому засіданні він підкреслив, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати встановленню істини у справі і готовий всебічно співпрацювати зі слідством, однак слідчим суддею такі його доводи взагалі не були взяті до уваги.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, апелянт вважає, що зважаючи на встановлені вище обставини, в тому числі на обґрунтованість пред`явленої підозри та не існування заявлених стороною обвинувачення ризиків, наявні підстави для частково задовольнити клопотання слідчого та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали клопотання та апеляційні скарги, та просили їх задовольнити, прокурора, який вважав оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України встановлено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин процесуальний строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Колегія суддів вважає, що з зазначених захисником ОСОБА_8 підстав, остання дійсно була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 30 березня 2023 року у передбачений законом строк і причини його пропуску є поважними, а тому строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_12 , в яких останні вважають постановлене рішення слідчого судді незаконним та таким, що підлягає до скасування, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст.177,178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000101 від 28 березня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, розпочате за фактом того, що ОСОБА_7 , порушуючи п.18.1 Правил дорожнього руху, при керуванні 28 березня 2023 року автомобілем «RENAULT DUSTER», д.н.з. НОМЕР_1 , на проїзній частині вул. Герасима Кондратьєва у м. Суми, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , що спричинило смерть останньої.

29 березня 2023 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В рамках вказаного провадження, до слідчого судді звернувся заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке вмотивовано обґрунтованість повідомленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_14 просили обрати більш м`який запобіжний захід - у виді домашнього арешту в нічний час доби, з посиланням та те, що підзахисний повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не покинув місце ДТП, відразу після ДТП викликав поліцію та швидку, в перший же після затримання день надав пояснення, має міцні сімейні та соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, не має намірів порушувати процесуальну поведінку, хоче вибачитись перед родиною потерпілої, відшкодувати їм завдані збитки та допомогти з організацією поховання потерпілої.

Також, до суду гр. ОСОБА_10 було подано заяву, в якій останній висловив бажання взяти ОСОБА_7 на поруки, з зазначенням того, що він є безпосереднім керівником підозрюваного, знає його пів року та має з ним виключно службові стосунки.

На спростування доводів апелянтів щодо недоведеності заявлених уризиків, колегія суддів зауважує, що перевіряючи доводи вказаного клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням доданих до нього доказів, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, який віднесений до категорії тяжких, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, а також те, що на даний час, з метою встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснюється допит свідків, анкетні дані яких є відкритими.

Крім того, слідчим суддею було враховано і те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, має зброю, в умовах воєнного стану, який існує в Україні, у нього збільшуються можливості для ухилення від органів досудового розслідування та суду, оскільки, за таких обставин, у держави відсутні можливості належним чином контролювати поведінку підозрюваного.

За наявності вищезазначених обставин, слідчий суддя і встановив існування ризиків, на які посилався ініціатор вказаного клопотання, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення відповідальності, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, , з метою зміни їх показів на свою користь, та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його правильність, підстав не вбачає.

При цьому, з врахуванням заперечень ОСОБА_7 та його захисника щодо поданого клопотання, слідчим суддею було розглянуто питання можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як просив останній та його захисник, однак, з наданням належної правової оцінки доводам, які були при цьому зазначені, слідчий суддя не встановив підстав, за яких можливо було б дійти висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, предметом розгляду слідчого судді були доводи про те, що ОСОБА_7 повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не покинув місце ДТП, відразу після ДТП викликав поліцію та швидку, та враховані докази, якими підтверджується те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, за активну громадську позицію та волонтерську діяльність неодноразового нагороджувався грамотами, медалями та отримував подяки, працював на посаді заступника директора ДП «Сумиагролісгосп», а після початку збройної агресії рф проти України вступив до лав ЗСУ і на даний час перебуває на військовій службі, має позитивні характеристики з місця роботи та від ВП ТО «Правий сектор» у Сумській області.

Аналізуючи вказані доводи та докази, слідчий суддя вірно зазначив, що визнання вини підозрюваним своєї вини на даній стадії кримінального провадження не спростовує існування встановленого ризику незаконного впливу на свідків, за наявності того, що важливі обставини даного кримінального правопорушення можуть бути встановлені саме з врахуванням, в тому числі, і відомостей, які повідомлять свідки, а належне виконання ОСОБА_15 покладених на нього, як на військовослужбовця, обов`язків, не свідчить про те, що останній буде виконувати покладені на нього, як на підозрюваного, обов`язки.

Крім того, наявність у ОСОБА_7 на утриманні неповнолітньої дитини, а також те, що він завіряв, що буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, не буде перешкоджати встановленню істини у справі і готовий всебічно співпрацювати зі слідством, на що посилаються апелянти, встановлені слідчим суддею ризики не зменшують.

При цьому, слідчим суддею було розглянуто питання можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді поруки, і з врахуванням тих обставин, що поручителем виступала особа, яка знає підозрюваного виключно по питанням служби і лише пів року, не встановлено обставин, які б свідчили, що гр. ОСОБА_10 , який звернувся з таким клопотанням, в повній мірі гарантувати виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Що стосується інших доводів апелянтів, то вони правильність висновків слідчого судді жодним чином не спростовують, крім того, обставин, які не були предметом розгляду слідчого судді, та за яких клопотання про застосування до запобіжного заходу у вигляді тримання не підлягало б до задоволення, ні ОСОБА_7 , ні його захисником ОСОБА_8 не повідомлено, і таких обставини колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Таким чином, всупереч доводів апелянтів, колегія суддів вважає, що рішення щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, було постановлено слідчим суддею у результаті повного та всебічного з`ясування обставин, та перевірки їх доказами з наведенням відповідних мотивів, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у зв`язку з суспільним резонансом вказаної справи, з метою уникнення небезпеки для життя та здоров`я з боку громадськості, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з врахуванням того, що внаслідок кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , загинула людина, скориставшись правом, встановленим КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не визначив останньому право внесення застави правомірно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування за результатом апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави - залишити без зміни, а апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4