ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2022 Справа №607/20501/20 Провадження №1-кп/607/471/2022 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0000233, дані про яке 22.08.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2012 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;
вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2021 за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень;
вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022 за ч.3 ст.189 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2020 близько 16 год. 20 хв. у ОСОБА_3 , який перебував на першому поверсі у під?їзді №2, за адресою: м.Тернопіль, вул.Яреми, 14, виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно. Реалізуючи свій злочинний умисел, 22.08.2020 близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на першому поверсі у під?їзді №2, за адресою: м.Тернопіль, вул.Яреми, 14, побачив велосипед білого кольору, із надписом "Wheeler" Pro 20 та, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів, власноруч взяв за кермо велосипед білого кольору, торговельної марки "Wheeler" моделі Рго 20, який належить ОСОБА_6 та викотив його з вказаного приміщення на вулицю. З вказаним майном ОСОБА_3 залишив місце скоєння злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на суму 5 833,33 гривень.

За наведеного, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показав, що дійсно 22.08.2020 близько 16 год. 20 хв. він, перебуваючи на першому поверсі під`їзду №2, за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав велосипед торговельної марки «Wheeler» моделі «Рго 20». Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати та врахувати, що завдану кримінальними правопорушеннями шкоду він відшкодував повністю.
Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі. У поданій заяві потерпілий ОСОБА_6 також просив врахувати, що завдана злочином шкода йому відшкодована повністю, жодних претензій до обвинуваченого він не має, у зв`язку з чим поданий ним цивільний позов у даному кримінальному провадженні просив залишити без розгляду. На призначенні суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_3 не наполягав.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням письмових доказів у вигляді судових експертиз у кримінальному провадженні №0000233 від 22.08.2020 та даних, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та судових витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: висновком експерта за результатами проведеної товарознавчої експертизи від 15.10.2020 №6/1-995/20, згідно з яким ринкова вартість бувшого у користуванні велосипеда торговельної марки «Wheeler» модель «Pro 20» станом на 22.08.2020 могла становити 5833,33 гривень.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази у вигляді судової експертизи у кримінальному провадженні №0000233 від 22.08.2020 та документи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються судових витрат та речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 є учасником бойових дій.
Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , викладену потерпілим ОСОБА_6 у його письмовій заяві, яка хоча і не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, втім не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, враховуючи положення ст.69-1 КК України, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України, у виді двох років позбавлення волі.
При цьому, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 інших більш м`яких видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України у виді арешту чи обмеження волі, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення особи обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень ст.69 КК України, суд не знаходить.
На думку суду, за викладених обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, покарання у виді позбавлення волі буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його меті та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, враховуючи те, що знаходячись у працездатному віці обвинувачений ОСОБА_3 суспільно корисною працею не займається, законного джерела доходу не має, будучи раніше судимим за умисні, корисливі злочини, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства, та у зв`язку із цим не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України.
Окрім того суд встановив, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022, ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.189 КК України до 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022, в даному випадку слід застосувати положення ч.4 ст.70 КК України та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022 у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна, зарахувавши частково відбуте основне покарання за попереднім вироком.
Крім того, судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022, ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 року.
Кримінальне правопорушення за цим вироком суду ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.
З урахуванням викладеного, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, слід виконувати самостійно.
Також суд враховує, що згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Беручи до уваги, що питання залишення цивільного позову без розгляду не регулюється вимогами КПК України, при вирішенні цього питання суд керується нормами ЦПК України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За наведеного та враховуючи викладену потерпілим ОСОБА_6 в поданій ним до суду письмовій заяві відмову від поданого ним у даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, поданий потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином до ОСОБА_3 , слід залишити без розгляду.
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши йому у строк призначеного покарання частково відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2022.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином - залишити без розгляду.
Речовий доказ: магнітний носій інформації (комп`ютерний диск), на якому міститься інформація у вигляді відеозапису з камер спостереження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 за 24.08.2020 року, який постановою слідчого від 06.10.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000233 від 22.08.2020 та постановлено зберігати при матеріалах цього кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000233 від 22.08.2020.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 15.10.2020 №6/1-995/20 в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.

Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1