УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 570/2565/21

провадження № 51-3372 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року задоволено подання в.о. начальника ДУ «Городищенська виправна колонія № 96» про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого та призначено ОСОБА_1 остаточне покарання на підставі

ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 8 років 7 місяців з конфіскацією майна. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 03 січня 2017 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року та повернуто йому апеляційну скаргу. Судове рішення мотивоване тим, що у клопотанні засудженим не наведено жодних обставин, які свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду засуджений ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає її постановленою з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши копію оскаржуваного судового рішення та додані матеріали, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За приписами ч. 2 ст. 395 КПК України, оскаржувана ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2021 року є іншою ухвалою суду першої інстанції, для оскарження якої встановлено семиденний строк оскарження, перебіг якого розпочинається з дня проголошення такої ухвали.

Разом з цим, частиною 3 вказаної норми права передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і якщо особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Отже, хоча статтею 117 КПК Україниі передбачено норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише у разі наявності поважних причин пропуску такого строку. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, судом мають враховуватися такі обставини, як тривалість процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Так, у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

З рішень ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», «Рябих проти Росії», «Устименко проти України», «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії» вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо, зокрема, пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру.

Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, засуджений ОСОБА_1 на час постановлення ухвали місцевого суду відбував покарання, копію ухвали суду першої інстанції отримав 03 серпня 2021 року, однак із апеляційною скаргою звернувся лише

13 квітня 2022 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому порушив питання про поновлення вказаного строку.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів апеляційного суду встановила, що у клопотанні не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, при цьому у судовому засіданні стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску вказаного строку, та дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення цього строку, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що за змістом касаційної скарги не йдеться про наявність обставин, які об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 реалізувати своє право в межах визначеного процесуального строку, а також про вжиття будь-яких розумних заходів з метою реалізації свого права у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення.

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_5 з. не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4