Справа № 308/8819/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/387/22 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2022.

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арештна майно, вилучене під час огляду місця події 06.07.2022 за адресою с. Малі Селменці, за координатами «Google maps» 48.499169, 22.163078 Ужгородського району, а саме: транспортний засіб «КАМАЗ» моделі «5511» номерний знак НОМЕР_1 , у якого на задній частині кузова у багажному відділенні наявна піщана суміш, який було доставлено на спец. майданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району, шляхом заборони його відчуження; екскаватор марки «VOLVO» моделі ЕС 200 D б/н, який було вилучено та поміщено на спецмайданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району, шляхом заборони його відчуження; вилучені з місця події зразки суміші, які було поміщено до спецпакетів НПУ INP № 4004522 з підписами учасників, спецпакету НПУ ГСУ № 7303354 з підписами учасників та білий поліетиленовий пакет скріплений біркою та підписами учасників у якому наявні зразки суміші шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування.

З клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що 07.07.2022 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке 07.07.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06.07.2022 о 14 год 55 хв, під час огляду місця події за адресою с. Малі Селменці, за координатами «Google maps» 48.499169, 22.163078 Ужгородського району, слідчий СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області виявив та вилучив т/з марки «Камаз» моделі «5511» номерний знак НОМЕР_1 у якого на задній частині кузова у багажному відділенні наявна піщана суміш, який було доставлено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району та свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 яке упаковано до паперового конверту з підписами учасників. Також в ході огляду було відібрано зразок піщаної суміші, яку було поміщено до білого поліетиленового пакету скріплений биркою та

-2-

підписами учасників, екскаватор марки «VOLVO» моделі ЕС 200 D, який було вилучено та поміщено спецмайданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород митниця» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району. В ході огляду за вищевказаними координатами наявний слід де проводилися роботи а саме яма шириною близько 8 м, глибиною близько 3 м, з якої було відібрано зразки суміші які було вилучено та поміщено до спецпакету НПУ INP № 4004522 з підписами учасників, поруч з ямою помітна гора суміші з якої було відібрано зразки суміші які упаковано до спецпакету НПУ ГСУ № 7303354.

07.07.2022 постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, вказані вище автомобілі зі свідоцтвами про реєстрацію, а також відібрані зразки гравійної суміші, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту на майно прокурор обгрунтував тим, що вилучена техніка може бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, дане майномає суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, і є речовими доказами, а тому з метою їх збереження підлягають арешту.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що прокурором доведено необхідність арешту на зазначене у клопотанні майно, яке відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України. Разом з тим, з урахуванням наслідків арешту майна, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, прийшов до висновку про наявність правових підстав до арешту майна та часткового задоволення клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14.07.2022, як таку, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно із забороною користування і розпорядження.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власників майна та їх представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. При цьому враховується заява адвоката ОСОБА_6 про можливість апеляційного розгляду без участі його та власника майна ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, дослідивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 14.07.2022 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, в провадженні сектору дізнання ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке 07.07.2022 внесені до ЄРДР за № 0000310 за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 239-1 КК України.

07.07.2022 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000310 від 07.07.2022, а саме: транспортний засіб «Камаз» моделі «5511»

-3-

номерний знак НОМЕР_1 , у якого на задній частині кузова у багажному відділенні наявна піщана суміш та який було доставлено на спецмайданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району із забороною використання та розпоряджання вказаним транспортним засобом; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; екскаватор марки «VOLVO» моделі ЕС 200 D б/н, який було вилучено та поміщено спецмайданчик тимчасового зберігання митного терміналу «Ужгород» за адресою с. В. Лази, вул. Східна, Ужгородського району з забороною використання та розпоряджання вказаним транспортним засобом; на вилучені зразки піщаної суміші з місця події.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.

-4-

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 07.07.2022, вилучені під час огляду місця події за адресою с. Малі Селменці, за координатами «Google maps» 48.499169, 22.163078 Ужгородського району транспортні засоби та піщана суміш, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000310 від 07.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України, як такі, що були об`єктом кримінально-протиправних дій та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатися з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для часткового задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у

-5-

кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Апеляційний суд відхиляє доводи прокурора щодо незаконності ухвали слідчого судді в частині визначення способу обмеження права власника майна і наявності підстав застосування обмеження права користування та розпорядження транспортними засобами, оскільки на даному етапі кримінального провадження таке обмеження буде неспіврозмірним із завданнями досудового розслідування і може привести до непоправних наслідків та шкоди для його власника.

Будь-яких обгрунтованих доказів настання негативних наслідків у зв`язку із не застосування обмеження права користування транспортними засобами прокурором не надано та колегією суддів не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі із правовими позиціями, викладеними у рішеннях, якими констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

-6-

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурором не доведено обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2022 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000310 від 07.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України, -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді