Справа № 307/3755/22
Провадження № 1-кп/307/255/22
24 січня 2023 рокум. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні заявив про неможливість проведення судового розгляду через ненадходження до суду досудової доповіді та з цих підстав просила розгляд справи відкласти. Разом з цим, у зв`язку з закінченням обраного ухвалою Тячівського районного суду від 28.11.2022 р. запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , заявила клопотання про продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були встановленні судом при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не відпали та продовжують існувати, зокрема можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків.
Обвинувачений та його захисник не заперечили щодо відкладення судового засідання. Відносно клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання вмотивували тим, що обвинуваченим частково відшкодовано шкоду потерпілому, а також бажанням обвинуваченого бути призваним до служби у Збройних Силах України , що забезпечить отримання зарплати і можливість для відшкодування шкоди потерпілому та одночасно бути корисним для захисту своєї держави України. Просять врахувати, що обвинувачений є неодруженим та фактично проживає у будинку своїх батьків із цивільною дружиною та двома малолітніми дітьми. Просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
При цьому захисник обвинуваченого, пояснив, що його підзахисний не має наміру переховуватися від суду.
Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримав заявлене прокурором клопотання та просив відмовити у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.
Розглянувши клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, заслухавши учасників судового провадження з цього приводу та вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022 року, ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1 та ч.1 ст. 135 КК України, продовжено строк тримання під вартою з визначенм розміру застави до двох місяців, а саме до 26.01.2023, включно. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 620250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або утриматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).
Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотань сторін обвинувачення та захисту судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286-1 та ч.1 ст. 135 КК України. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.
Вирішуючи клопотання суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч.2 ст. 286-1 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, який неодружений та проживає з жінкою з якою утримують спільну дитину, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинуваченого, який не працює та немає постійного джерела доходу, відсутність у матеріалах справи інформації про наявність судимостей у обвинуваченого, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини та часткове відшкодуванян завданих злочином збитків потерпілому.
Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд вважає, що передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які враховувалися при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано він обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про його особу; можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду з позиції практики Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що даний ризик залишається актуальним, виходячи з тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обґрунтовано обвинувачується та суворості покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу ОСОБА_5 . Відтак, на думку суду, є велика вірогідність того, що під важкістю відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду. Разом з тим, оцінюючи ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує, що з огляду на задоволення судом клопотання сторони захисту про додатковий допит свідка ОСОБА_7 , показання якої є ключовими та мають істотне значення для провадження, яка під тиском обвинуваченого може змінити показання, а тому даний ризик також не відпав.
Разом з тим, суд бере до уваги те, що судове провадження не завершене.
Вказані обставини, на думку суду, переконливо свідчать, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідкав, яка повторно ще не допитана у судовому засіданні, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти спробам вчинити вказані дії.
Таким чином, оскільки судове провадження не завершено, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, даних про його особу, існуючих соціальних зв`язків, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не дасть змогу дослідити всі обставини кримінального правопорушення у встановлені законом строки, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає до задоволення та запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити.
Згідно з ухвалою суду від 28.11.2022 року обвинуваченому одночасно визначено заставу, достатню для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 620250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Суд вважає, що у даному випадку запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави в сумі 620250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , його високого ступеня суспільної небезпеки, а також особи обвинуваченого, не вступає в суперечність із правилами, передбаченими ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покликана забезпечити явку обвинуваченої особи у судове засідання, а тому, розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його майновий і сімейний стан, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.
Доводи сторони захисту заявлені в клопотанні про зміну запобіжного заходу зазначених висновків суду не спростовують, а матеріали провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, такі не були надані стороною захисту під час судового розгляду.
Разом з цим, твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про готовність ОСОБА_5 стати до лав Збройних Сил України, з врахуванням відсутністі в матеріалах справи доказів наявності в ОСОБА_5 бойового досвіду, самі по собі не дають суду підстав дійти висновку, що ризики його переховування від суду з метою уникнення покарання, відпали, а тому клопотання захисника ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт до задоволення не підлягає.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 620250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, до двох місяців, а саме, до 26.01.2023 року, включно.
Керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1 та ч.1 ст. 135 КК України, строк тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 620250 (шістсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, до двох місяців, а саме до 24 березня 2023 року, включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 .
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, відмовити.
Ухвала у частині продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Розгляд кримінального провадження призначити на 15 год. 30 хв. 8 лютого 2023.

Судове провадження у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 286-1 та ч.1 ст. 135 КК України, здійснити у режимі відеоконференції між Тячівським районним судом Закарпатської області та Державною установою "Закарпатська УВП №9".

Виконання ухвали в частині технічного забезпечення відеоконференції судового засідання, доручити уповноваженій особі Державної установи "Закарпатська УВП №9".

Визначити час оголошення повного тексту ухвали 27 січня 2023 року о 15 год. 30 хв.

Головуючий ОСОБА_1