Справа № 128/2609/22
Провадження №11-кп/801/448/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі

відеоконференції,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000501, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2022, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28.02.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, бувшого військовослужбовця, неодруженого, раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2021 та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 11 (одинадцять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, а саме: з 12.09.2022 до дати набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Додаткове покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 (десять) років виконувати самостійно.

Строк додаткового покарання засудженому ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання цим вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» - залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу по мобілізації на посаді старшого оператора, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 2.9 а, 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, ст. 3 Конституції України, у невстановлений точно слідством час, але не пізніше 20 год 20 хв 12.09.2022 вжив наркотичні засоби (амфетамін, метамфетамін) та, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, будучи у стані наркотичного сп`яніння, діючи з кримінально-протиправною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи 12.09.2022 близько 20 год 20 хв технічно-справним автомобілем «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у с. Ксаверівка, Вінницького району Вінницької області автодорогою М-30 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Ізварине» у напрямку м. Вінниця, з урахуванням дорожніх умов, а саме: вологого стану проїзної частини та наявності заокругленої дороги ліворуч, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого, не справившись з керуванням, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - синців, саден, забитих ран і крововиливів в м`які тканини голови, переломів кісток склепіння та основи черепу, переломів кісток лицевого черепу, травматичних субарахноїдальних крововиливів з ділянками забиття та руйнування речовини головного мозку, набряку та набухання речовини головного мозку; закритої травми грудної клітки - крововиливів в м`які тканини грудей, двобічних переломів ребер з ушкодженням плеври та тканин легень, двобічного гемопневмотораксу, набряку легень; закритої хребетно-спинно-мозкової травми - повного розриву хребтового стовбура між 5-им та 6-им грудними хребцями з ушкодженнями зв`язок, мозкових оболонок та спинного мозку; закритої тупої травми живота та заочеревинного простору - розривів капсули та тканин печінки й селезінки, гемоперітонеуму, крововиливів у зв`язкові апарати внутрішніх органів, паранефральну клітковину та клітковину заочеревинного простору; множинних саден та осаджень шкіри нижніх кінцівок, у зв`язку з чим загинув на місці пригоди. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді сплученої травми тіла - закритої тупої травми грудної клітки (множинних переломів ребер зліва, розривів правої та лівої легені, гемотораксу справа 1300 мл, зліва - 1000 мл); закритої тупої хребетно-спинномозкової травми (перелому 6-7 грудних хребців з повним розривом зв`язкового апарату та ушкодженнями спинного мозку); закритої тупої травми живота (множинних розривів селезінки, гемоперитонеуму 100 мл), у зв`язку з чим помер під час транспортування до лікарняного закладу в кареті швидкої допомоги. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: із спричиненням смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок суду подала апеляційну скаргу, якій просила змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років.

Захисник вважає призначене покарання суворим. Суд першої інстанції безпідставно не врахував як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вказує, що обвинувачений повністю визнав себе винуватим у вчиненому злочині, розкрив всі відомі йому обставини вчиненого діяння, визнавав вину як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового слідства, просив вибачення перед потерпілими, до затримання був військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби і за місцем проживання.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_12 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , в яких вказала на безпідставність апеляційних вимог. Вказує на відсутність пом`якшуючих обставин, адже ОСОБА_7 на час досудового розслідування вини у вчиненні злочину не визнавав, від дачі показань відмовився, злочин було розкрито без будь-якого сприяння обвинуваченого. Після вчинення злочину ОСОБА_7 не переймався постраждалими. Призначене судом покарання представник вважає пропорційним вчиненому діянню.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, потерпілих, їх представника та прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисту, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 286-1 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Доводи захисника про суворість колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; конкретні обставини вчинення злочину; особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив даний злочин під час іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, за місцем проживання скарг на ОСОБА_7 не надходило, непрацюючий та неодружений.

Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував обставини, на які вказувала захисник, як пом`якшуючі покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання винуватості, що не узгоджується з мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, а саме характер порушень вимог ПДР, адже обвинувачений свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані наркотичного сп`яніння, не обрав безпечної швидкості, що призвело за загибелі двох молодих людей.

Судом однозначно встановлено відсутність вказаних обставин з огляду на ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого діяння як на місці злочину так і протягом досудового розслідування та безпосереднього судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається з пояснень очевидиці події ОСОБА_15 , ОСОБА_7 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди байдуже себе поводив щодо потерпілих, не намагався надати першу допомогу, не викликав швидку допомогу та поліцію, перебував в неадекватному стані.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 не надавав пояснення, які б сприяли оперативному та ефективному встановленню обставин кримінального правопорушення.

Лише під час судового розгляду справи ОСОБА_7 надав пояснення щодо обставин події, які тим не менше суперечать іншим доказам: поясненням потерпілих та свідка ОСОБА_15 і покликані применшити ступінь вини останнього. ОСОБА_7 вказував на транспортний засіб, який гальмував попереду його машини, що змусило його теж різко загальмувати, що повністю спростовано іншими доказами.

Пробачення в потерпілих обвинувачений попросив також лише під час розгляду справи в суді.

Наведене свідчить про відсутність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи захисника про суворість покарання, призначеного ОСОБА_7 покарання є неспроможними. Захистом не наведено обставин, які не були дослідженні та оцінені судом при призначенні покарання та які б впливали на можливість пом`якшення покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше судимий за вчинення корисливого злочину, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин в період іспитового строку. Перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху.

Також судом було враховано думку потерпілих, які наполягали на необхідності призначення ОСОБА_7 найбільш суворої міри покарання.

З урахуванням наведених обставин, суд призначив покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. Підстав для його пом`якшення апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстави для зміни вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4