ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2775/20 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/55/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області та у м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідностей не має, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 22.11.2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КПК України, зараховано ОСОБА_7 в строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 22.11.2019 року , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№ 27)».

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі - 8073 грн. та моральної шкоди в розмірі - 150 000 грн., а всього на суму 158 073 грн.

Також з ОСОБА_7 стягнуто на користь держави судові витрати.

Вказаним вироком встановлено, що 15.11.2019 року у період часу з 14 годин 00 хвилин до 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за місцем мешкання матері своєї співмешканки ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де між останнім на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, тримаючи у правій руці ніж, загальною довжиною 238 мм., руків`я якого виготовлено з полімерного прозорого матеріалу, з різнокольоровим візерунком всередині, який він заздалегідь взяв із собою, наніс ним чотири удари ОСОБА_11 , чим спричинив останній наступні тілесні ушкодження:

- голови: непроникаюче колото-різане порання на лобі справа з крововиливом у м`які тканини у цій ділянці, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- шиї: колото-різане поранення шиї по боковій поверхні у середній третині зліва з ушкодженням зовнішньої лівої сонної артерії та крововиливом у м`язи у цій ділянці; колото-різане поранення по задньо-боковій поверхні шиї зліва у верхній третині з крововиливом у м`язи у цій ділянці, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя;

- тулуба: непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва по середньо ключичній лінії на рівні 5 міжребір`я з крововиливом у жирову клітковину, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_11 померла на місці, причиною смерті останньої стали колото-різані поранення шиї з ушкодженням сонної артерії, що ускладнилось розвитком гострої крововтрати. Між пораненням шиї та настанням смерті ОСОБА_11 є причинний зв`язок.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_11 , останній з місця вчинення злочину зник.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати вирок районного суду в частині призначеного покарання, внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор посилається на те, що судом не достатньо враховано тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно-корисливою працею не займається, офіційного заробітку не має.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням уточнених та доповнених апеляційних доводів, просить скасувати вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23.11.2021 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що висновки суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки інкримінований злочин він не вчиняв, а судом першої інстанції у вироку в обґрунтування його вини зазначені докази, що безпосередньо не підтверджують вчинення ним вбивства потерпілої.

Крім того, апелянт зазначає, що на його одязі не виявлені сліди крові, на зрізках нігтьових пластин з правої та лівої його рук також слідів крові не виявлено, на змивах з вимикача, поверхні ручки двері, шафи та інших предметів на місті злочину виявлена кров потерпілої та іншої людини, але не його, на поверхні ножа, який був вилучений та залучений в якості докази у цьому кримінальному провадженні, слідів папілярних узорів не виявлено, на зрізках нігтьових пластин потерпілої - кров людини не виявлена. Також обвинувачений вказує на те, що судом не встановлено мотив скоєння злочину, не надана оцінка встановленим у нього легких тілесних ушкоджень, не всі речові докази були дослідженні під час судового розгляду, було порушено його право на захист, йому не було надано час для підготовки до судових дебатів.

Апелянт також вказує в своїх апеляційних доводах, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку безпідставно обґрунтував його вину за пред`явленим обвинуваченням показаннями потерпілої ОСОБА_10 та доказами, отримані внаслідок проведення: огляду місця події від 16.11.2019 року, в ході якого було оглянуто транспортний засіб автомобіля «Mazda Xedos 6»; огляду лазерного диску DVD-R № 130109-S2; огляду місця події від 18.11.2019 року, проведеного у домоволодінні АДРЕСА_3 ; огляду речей від 17.11.2019 року, в ході якого були оглянуто та вилучено светр сірого кольору з сірими вставками; негласних слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з тимчасовим доступом до інформації, яка знаходиться у оператора і провайдера телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна» ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл», оскільки зазначені слідчі дії були проведені з порушення кримінального процесуального закону. Крім того, апелянт зазначає, що висновки експертів, в яких використані відомості та докази, отримані внаслідок вищезазначених слідчих дій, також є недопустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали лише апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягають, а апеляційну скаргу обвинуваченого належить задовольнити частково, зважаючи на наступне.

Щодо клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів, колегія суддів зазначає, що згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, із системного аналізу положень ч.3 ст.404 КПК України, слідує, що коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має право провести судове слідство з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювались у суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК, апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд. Таким чином, закон обмежує право апеляційного суду давати іншу оцінку обставинам справи, ніж ту, яка дана судом першої інстанції, без дослідження доказів в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів частково погоджується з клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 про дослідження судом апеляційної інстанції доказів по справі, оскільки в поданій апеляційній скарзі не зазначено тих процесуальних порушень, які, на думку апелянта, допущені судом першої інстанції при дослідженні усіх доказів по справі, і які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому належить взяти до уваги практику Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09.07.2019 р. (справа № 676/603/17) зазначено, що « … відповідно до положень ст.404 КПК, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду». Таку ж позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду (справа № 640/6847/15-к).

На думку колегії суддів, у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності і суд апеляційної інстанції погоджується з ними, то у суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази, а для прийняття рішення цілком достатньо тільки перевірити ці докази шляхом прослуховування запису судового засідання в суді першої інстанції та дослідженням матеріалів кримінального провадження.

Отже, колегія суддів, зважаючи на вимоги зазначеної вище статті КПК України та з урахування практики Верховного Суду, дійшла до висновку про часткове задоволення клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів, а саме належить дослідити наступні докази: постанову про визначення групи слідчих від 16.11.2019 року (арк.3 т.1); протокол огляду речей від 17.11.2019 року (арк.96-97 т.1); заяву ОСОБА_7 про видачу светра від 16.11.2019 року (арк.98 т.1); протокол огляду речей від 03.12.2019 року (арк.99 т.1); постанова про визнання та приєднання речових доказів 27.12.2019 року (арк.115-119 т.1); висновок експерта №9/182СЕ-20 від 13.03.2022 року (арк.168-173 т.2); обвинувальний акт в частині визначення групи слідчих у цьому кримінальному провадженні (арк.5 т.3).

В решті клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів належить відмовити, оскільки з поданої апеляційної скарги ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, що решта доказів досліджені судом першої інстанції не повно або з порушенням, а все зводиться лише до субєктивних тверджень обвинуваченого щодо повноти, всебічності та об`єктивності дослідження обставин справи, що не узгоджується з вимогами положень КПК України, якими врегульовано порядок перегляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів частково погоджується з апеляційними доводами апелянта про недопустимість доказів, які судом апеляційної інстанції повторно досліджені під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з відомостей постанову про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 16.11.2019 року, до складу слідчої групи у цьому провадженні включено:

- слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 ;

- старшого слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 ;

- старшого слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_15 ;

- слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 ;

- слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17 ;

- слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_18 .

Старшого призначено слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 (арк.3 т.1).

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про зміну складу слідчої групи у цьому провадженні, що також підтверджується відомостями обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 .

З відомостей обвинувального акту вбачається, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювали:

- слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 ;

- старший слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_15 ;

- старший слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_14 ;

- слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_18 ;

- слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_16 ;

- слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_17 (арк.5 т.3).

Разом з цим, з відомостей протоколу огляду речей від 17.11.2019 року вбачається, що під час цієї слідчої дії в службовому приміщенні в кабінеті №58 за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12, каб.58, ОСОБА_7 в присутності двох понятих добровільно видав светр сірого кольору з сірими вставками, який був одягнений на ньому. Огляд провів та склав цей процесуальний документ слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_19 (арк.96-98 т.1).

Тобто ці слідчі дії (огляд речей від 17.11.2019 року) проведені іншим слідчим, яка не входила до слідчої групи за цим кримінальним провадження відповідно до постанови про визначення групи слідчих у цьому кримінальному провадженні від 16.11.2019 року.

Крім того, під час огляду речей від 17.11.2019 року у ОСОБА_7 було вилучено светр сірого кольору з сірими вставками, що також підтверджується відомостями заяви обвинуваченого від 17.11.2019 року про добровільне видачу працівникам поліції светру (арк.98 т.1).

Згідно відомостей протоколу огляду речей від 17.11.2019 року, вилучений у ОСОБА_7 светр сірого кольору з сірими вставками, в порушення вимог ч.2 ст.106, ч.5 ст.237 КПК України, не упаковувався слідчим (арк.96-98 т.1).

Тобто, слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_19 , яка не входила до групи слідчих за цим кримінальним провадження, не було забезпечено належного збереження речового доказу - светру, вилученого 17.11.2019 року у ОСОБА_7 під час огляду речей.

З відомостей протоколу огляду речей від 03.12.2019 року також вбачається, що при проведенні цієї слідчої дії, за участю двох понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , були оглянуті: штани чоловічі, спортивні, темно-синього кольору з голубими лампасами по боках; чоловічі джинси синього кольору; чоловічі брюки коричневого кольору -2 шт.; чоловічі спортивні штани чорного кольору з написом «Adidas»; чоловічі спортивні штани з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани з білими лампасами по боках чорного кольору; чоловічі спортивні штани чорного кольору з написом «Run» червоного кольору; простирадло в смужку біло-зелено-жовто-синього кольору, простирадло має нашарування речовини бурого кольору; чоловічі штани темного кольору (брудні та рвані). Оглянуті предмети були упаковані у відповідні полімерні сейф-пакети, а також простирадло з нашаруванням речовини бурого кольору - до картонної коробки (арк.99 т.1).

При цьому, під час проведення огляду речей від 03.12.2019 року слідчим за участі понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не оглядався та не упаковувався светр сірого кольору з сірими вставками, вилучений у ОСОБА_7 під час проведення огляду речей від 17.11.2019 року.

Цих відомостей також не відображено в реєстрі досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 27.12.2019 року, окрім іншого, у цьому кримінальному провадженні визнано та приєднано речовий доказ - светр сірого кольору з сіро-синіми вставками, який добровільно видав ОСОБА_7 17.11.2019 року під час проведення слідчої дії в службовому приміщенні в кабінеті №58 за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12, каб.58 (арк.115-119 т.1).

Згідно висновку експерта № 9/182СЕ-20 від 13.03.2020 року, на дослідження експерту було надано светр. Об`єкт доставлений на дослідження нарочним у картонній коробці. Коробка розмірами 283 х 150 х 100 мм, з картону, пофарбованого в рожевий та білий кольори. Коробку оклеєно фрагментами прозорої безкольорової липкої стрічки типу «скотч», за допомогою яких приклеєно бирку з паперу білого кольору з пояснювальними рукописними та друкованими написами, виконаними барвниками чорного та синього кольорів: «Національна поліція України Головного управління в Харківській області Слідче управління Дата : 16.11.2019 ЄРДР/ЖЄО: 0002640 Фабула: Вбивство ОСОБА_11 . Вилучено: светр сірого кольору з сіро-синіми вставками. Поняті: 1. /підпис/ ОСОБА_20 2. /підпис/ О. Ситнянський Спеціаліст: Слідчий: /підпис/ ОСОБА_13 . Дата пакування : 03.12.2019 року …» (арк.168-173 т.2).

Згідно вимог ч.5 ст.237 КПК України, усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про належне упакування, тобто з дотриманням вимог ч.2 ст.106, ч.5 ст.237 КПК України, светра ОСОБА_7 ані 17.11.2019 року слідчим ОСОБА_19 , яка не входила до слідчої групи, ані слідчим ОСОБА_13 при проведенні огляду речей від 03.12.2019 року, за участі понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

При цьому, протоколи оглядів речей від 17.11.2019 року та 03.12.2019 року не містять відомостей про фіксування слідчих дій за допомогою технічних засобів, а тому стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів про проведення цих слідчих дій відповідно до вимог чинного КПК України.

Отже, на протязі тривалого часу, а саме з 17.11.2019 року (дата вилучення светра у ОСОБА_7 ) до 27.01.2020 року (дата призначення експертизи по справі за постановою слідчого ОСОБА_13 про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (арк.166 т.2)), до речового доказу - светру сірого кольору з сіро-синіми вставками могли мати різні особи, оскільки органом досудового розслідування не дотримані вимоги щодо належного упакування речей, передбачені нормами ч.2 ст.106, ч.5 ст.237 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності достатності для постановлення обвинувального вироку.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

При цьому, колегія суддів бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які містяться в постанові від 31.08.2022 року (справа № №756/10060/17), згідно яких, застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, у тому числі шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Тобто, здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Про те, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином, зазначала й об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 24.05.2021 року (провадження № 51-2917кмо20, справа № 640/5023/19). У цій справі колегія суддів дійшла висновку, що наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних у ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п.2 ч. 3 ст. 87 КПК України як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Згідно вимог п.3 ч.2 ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи, що 17.11.2019 року огляд речей було проведено неуповноваженою на те особою - слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_19 , яка не входила до групи слідчих за цим кримінальним провадження, та вилучений светр у ОСОБА_7 на протязі тривалого часу (з 17.11.2019 року до 27.01.2020 року) не був належно упакований, як того вимагають норми ч.2 ст.106, ч.5 ст.237 КПК України, на думку колегії, в даному конкретному випадку, вбачається порушення процесуальних прав обвинуваченого на захист, оскільки такі порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону є істотними та безпосередньо впливають на обсяг доказів сторони обвинувачення, які можуть бути покладені судом при обґрунтуванні вини особи за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, дотримуючись вимог ст.ст.86, 87 ч.3 п.2, 89 ч.ч.1 та 2 КПК України, належить визнати протокол огляду речей від 17.11.2019 року, в ході якого вилучено у ОСОБА_7 светр сірого кольору з сірими вставками, та речовий доказ - светр сірого кольору з сірими вставками, вилучений у ОСОБА_7 в ході огляду речей від 17.11.2019 року, - недопустимими доказами.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що висновок експерта № 9/182СЕ-20 від 13.03.2020 року (арк.168-173 т.2) також є недопустимим доказом, оскільки він є похідним від протоколу огляду речей від 17.11.2019 року, що відповідає практиці ЄСПЛ про доктрину «плодів отруйного дерева», а також вимогам ч.5 ст. 101 КПК України про те, що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Така концепція міститься у рішеннях ЄСПЛ по справах «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року, «Яременко проти України» від 30 квітня 2015 року, сенс якої зводиться до того що, якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази, отримані за його допомогою («плоди») будуть такими ж.

Отже, з огляду на вищевикладене та дотримуючись вимог ст.ст.86, 87 ч.3 п.2, 89 ч.ч.1 та 2, 372 ч.1 п.2, 407 ч.1 п.2, 408 ч.1 п.4 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів обвинуваченого в цій частині, у зв`язку з чим необхідно змінити оскаржуваний вирок, виключивши з його мотивувальної частини посилання та висновки суду про допустимість наступних доказів, відомості яких покладені на підтвердження винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням : протоколу огляду речей від 17.11.2019 року, в ході якого вилучено у ОСОБА_7 светр сірого кольору з сірими вставками, який був одягнений на ньому; висновку експерта № 9/182СЕ-20 від 13.03.2020 року; речовий доказ - светр сірого кольору з сірими вставками, вилучений у ОСОБА_7 в ході огляду речей від 17.11.2019 року.

Натомість, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до вбивства потерпілої ОСОБА_11 та відсутності достатніх доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України - є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються іншими доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції об`єктивно встановив винуватість ОСОБА_7 шляхом безпосереднього допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , дослідженням доказів у справі, а саме відомостями, що містяться у: рапорті ст. інспектора Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області від 16.11.2019 року; витязі з кримінального провадження № 0002640 з реєстрацією 16.11.2019 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.115 КК України; протоколі огляду місця події та трупу та фото-таблицею до протоколу від 16.11.2019 року, відповідно до якого було оглянуто місце за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколі огляду місця події ділянки місцевості від 16.11.2019 року; протоколі огляду місця події від 16.11.2019 року, відповідно до якого було оглянуто місце мешкання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколі огляду місця події від 18.11.2019 року, з якого вбачається, що місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_3 ; протоколі огляду місця події від 05.12.2019 року, з якого вбачається, що місцем огляду є вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 ; протоколі огляду місця події від 20.02.2020 року, з якого вбачається, що місцем огляду є відкрита ділянка місцевості навпроти будинку за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколі огляду речей від 03.12.2019 року; протоколі огляду речей від 05.12.2019 року; протоколі огляду предметів від 24.01.2020 року; протоколі огляду предметів від 07.02.2020 року; протоколі огляду предметів від 18.02.2020 року; протоколі огляду предметів від 12.03.2020 року; протоколі огляду предметів від 19.03.2020 року; протоколі огляду речей від 09.04.2020 року; протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 11.12.2019 року та опису речей і документів; довідці щодо проведення радіотехнічного обстеження, за результатами якого встановлено базові станції операторів рухомого (мобільного) зв`язку «Київстар», «Vodafone» МТС «LifeceII» за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 173, кв.175 за період часу з 00:00 15.11.2019 по 17:00 16.11.2019 року, отриманої внаслідок проведення слідчих дій на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова на надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації, яка знаходяться у зазначених операторів і провайдерів телекомунікаційних послуг; висновку експерта № 14/2519-Дм/19 від 19.11.2019 року; висновку експерта № 09-1828/2019 від 20.11.2019 року; висновку експерта № 14/2624-Дм/19 від 02.12.2019 року; висновку експерта № 12/902 СЕ від 16.12.2019 року; висновку експерта № 17-350-МК/№2906/19 від 19.12.2019 року; висновку експерта № 14/2652-Дм/19 від 20.12.2019 року; висновку експерта № 14/2672-Дм/19 від 20.12.2019 року; висновку експерта № 14/2673-Дм/19 від 20.12.2019 року; висновку експерта № 2/1263СЕ-19 від 24.12.2019 року; висновку експерта № 10-12/2906-Дм/19 від 10.01.2020 року; висновку експерта № 9/120СЕ-20 від 24.02.2020 року; висновку експерта № 9/188СЕ-20 від 26.02.2020 року; висновку експерта № 9/184СЕ-20 від 26.02.2020 року; висновку експерта № 9/183СЕ-20 від 27.02.2020 року; висновку експерта № 9/185СЕ-20 від 12.03.2020 року; висновку експерта № 9/187СЕ-20 від 12.03.2020 року; висновку експерта № 9/186СЕ-20 від 13.03.2020 року; висновку експерта № 9/189СЕ-20 від 13.03.2020 року; висновку експерта № 10-14-18/2906-Дм/19 від 19.03.2020 року; висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи №36 від 24.03.2020 року; висновку експерта № 9/190СЕ-20 від 15.04.2020 року; висновку експерта № 9/191СЕ-20 від 15.04.2020 року.

В мотивувальній частині вироку суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 , тобто об`єктивні відомості та дав їм належну оцінку.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 надала в суді першої інстанції наступні показання, що остання перебувала у сімейних відносинах з обвинуваченим, з яким познайомилася влітку 2015 року, періодично сумісно мешкали з осені 2015 року за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . Перші два роки спільного життя обвинувачений до неї відносився задовільно, але після 2017 року ОСОБА_7 став більш агресивним, оскільки почав вживати наркотичні засоби. Він себе не контролював, застосовував до неї фізичну силу, у зв`язку з її відмовою останньому в інтимних стосунках. Її мати була свідком агресії ОСОБА_7 , також потерпіла частково розповідала своїй матері про свої відносини з останнім. Крім того, обвинувачений застосовував і до її матері психологічний тиск, словесно її ображав. Її матері було 70 років, вона самостійно рухалася, жили вони за рахунок останньої, на її пенсію, яка складала 3 тисячі грн., оскільки ані потерпіла, ані ОСОБА_7 не працювали. 15.11.2019 року в період часу з 08 годин до 09 годин ранку спитав потерпілу: «Едем ли мы на дачу в Песочин», на що остання відповідала, що так їдемо, і вони разом поїхали на дачу електричкою, наполягав на тому, щоб вона поїхала на дачу. Коли потерпіла разом з ОСОБА_7 приїхали на дачу, то останній повідомив їй, що йому необхідно забрати на дачі свої речі, та те, що в нього призначена зустріч, його чекає людина. Обвинувачений забрав речі, і вони домовилися, що той повернеться на дачу близько 16 годин та поїхав на автомобілі. Останній був одягнений: куртка, шапка, спортивні брюки чорного кольору. Але в зазначений час обвинувачений не повернувся, потерпіла йому подзвонила, на що той відповів їй, що зламалася машина, а його чекає людина. ОСОБА_7 повернувся після 20 години, але на ньому були вже інші брюки, вона спитала, чого це він переодягнувся. На що той відповів, що не переодягався, поводився спокійно. Далі, потерпіла попрохала обвинуваченого допомогти їй винести з двору не потрібні речі, на що останній погодився. Приблизно з 21 години 30 хвилин вона почала дзвонити своїй матері, але та не відповідала, вона залишилась ночувати на дачі, повідомляла ОСОБА_7 , про те, що її мати не відповідає на її телефонні дзвінки, на що, той спокійно запропонував, що якщо вона хоче, то може поїхати. Така поведінка ОСОБА_7 була для нього невластива. Вона залишилася на дачі, та поїхали вони вже додому на наступний день близько 13 години, додому потрапили близько 16 годин, оскільки ще заїжджали на цвинтар . Коли приїхали з дачі додому, ОСОБА_7 весь час був спокійний, підійшовши до квартири потерпіла побачила, що двері до квартири не були зачинені на замок. Зайшовши до квартири, остання побачила, що в ній все перевернуто, речі валялися скрізь. Далі, зайшовши до великої кімнати, побачила, як її мати мертвою лежала на підлозі, на цю подію ОСОБА_7 реагував дуже спокійно, його це не здивувало. Далі, вона пішла до сусідів, для того щоб викликати поліцію та швидку допомогу, в цей час обвинувачений поводився дуже спокійно, сказав, що хоче їсти. Також потерпіла зазначила, що вдома за адресою: АДРЕСА_2 були грошові кошти від продажу квартири, близько семи тисяч грн. та трьох тисяч доларів США, вона їх бачила, оскільки останній показувала їх мати. Відсутність грошових коштів вона виявила, не одразу, а вже після того, як в квартирі були проведені всі слідчі дії. Крім того, зазначила, квартиру, від продажу якої в них зберігалися гроші, вони продали на Павловому полі в м. Харкові за 24 тисячі доларів США, а придбали іншу приблизно за 17 тисяч доларів США. В квартирі були пошкоджені меблі, розбита стінка, також з квартири зникли коштовності, а саме: золотий кулон, золоті каблучки матері, золотий хрестик та ланцюжок. До матері обвинувачений відносився агресивно, казав потерпілій, що остання скоро залишиться сама.

Тобто, з наданих пояснень потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що вона періодично сумісно мешкали з ОСОБА_7 з осені 2015 року за за адресою: АДРЕСА_2 , де разом проживала з її матір`ю, яка на протязі тривалого часу мала з обвинуваченим неприязні відносини. 15.11.2019 року потерпіла ОСОБА_10 поїхала з ОСОБА_7 з міста Харкова на дачу у пгт. Пісочин за ініціативи останнього, по приїзду куди ОСОБА_7 повідомив потерпілій ОСОБА_10 , що він вимушений поїхати на зустріч, при цьому він забрав з собою свої власні речі. Потерпіла ОСОБА_10 домовилася з обвинуваченим, що той повернеться на дачу близько 16 годин та останній, який був одягнений в куртку, шапку, спортивні брюки чорного кольору, поїхав на автомобілі «Mazda Xedos 6». Але в зазначений час обвинувачений не повернувся, потерпіла йому подзвонила, на що той відповів їй, що зламалася машина, а його чекає людина. ОСОБА_7 повернувся після 20 години, але на ньому були вже інші брюки, вона спитала, чого це він переодягнувся. На що той відповів, що не переодягався, поводився спокійно. Приблизно з 21 години 30 хвилин вона почала дзвонити своїй матері, але та не відповідала, вона залишилась ночувати на дачі, повідомляла ОСОБА_7 , про те, що її мати не відповідає на її телефонні дзвінки, на що, той спокійно запропонував, що якщо вона хоче, то може поїхати. Така поведінка ОСОБА_7 була для нього невластива. Вона залишилася на дачі, та поїхали вони вже додому на наступний день близько 13 години, додому потрапили близько 16 годин, оскільки ще заїжджали на цвинтар . Коли приїхали з дачі додому, ОСОБА_7 весь час був спокійний, підійшовши до квартири потерпіла побачила, що двері до квартири не були зачинені на замок. Зайшовши до квартири, остання побачила, що в ній все перевернуто, речі валялися скрізь та зайшовши до великої кімнати, побачила, як її мати мертвою лежала на підлозі. На всі ці події ОСОБА_7 реагував дуже спокійно, його це не здивувало. Далі, вона пішла до сусідів, для того щоб викликати поліцію та швидку допомогу, в цей час обвинувачений поводився дуже спокійно, сказав, що хоче їсти. До матері обвинувачений відносився агресивно, казав потерпілій, що остання скоро залишиться сама.

Колегія суддів дійшла до висновку, що підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_10 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, немає. Більше того, показання потерпілої є послідовними і узгоджуються між собою, і не змінювалися ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду, що не спростовано стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 , тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується відомостями наступних доказів.

Відповідно до відомостей протоколу огляду місця події від 16.11.2019 року, відповідно до якого, місцем огляду є земельна ділянка навпроти дев`ятого під`їзду буд 137 по пр. Героїв Сталінграду, 137 в м. Харкові, де ОСОБА_7 надав добровільно згоду на проведення огляду його автомобіля «Mazda Xedos 6», червоного кольору , яким він користується на підставі довіреності. В ході огляду вищевказаного автомобіля було виявлено та вилучено чоловічі штани, темного кольору, брудні та рвані.

Згідно відомостей протоколу огляду предметів від 07.02.2020 року, предметом огляду є лазерний диск DVD-R № 130109-S2 на якому мається відеофайл, де зображено що 15.11.2019 року 14:04:37 в полі зору камери потрапляє автомобіль марки «Mazda Xedos 6», червоного кольору, типу седан, який рухається зі сторони вул. Морозова, через перехрестя пр. Льва Ландау та пр. Героїв Сталінграду в бік пр. Петра Григоренка. Автомобіль, який потрапив в поле зору камери, зовні схожий на автомобіль марки «Mazda» модель «Xedos 6», червоного кольору, типу седан, на якому пересувається підозрюваний ОСОБА_7 , 1975 р.н. (арк.93-94 т.).

Відповідно до відомостей протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.12.2019 року та опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвал слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, щодо тимчасового доступу до інформації, яка знаходиться у оператора і провайдера телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна» ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл» про зв`язок кінцевого обладнання абонентів, надання та отримання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, маршрути передачі у період часу з 00.00год. 01.10.2019р. за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 173.

Згідно відомостей довідки щодо проведення радіотехнічного обстеження, за результатами якого встановлено базові станції операторів рухомого (мобільного) зв`язку «Київстар», «Vodafone» МТС «LifeceII» за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграду, 173, кв.175 за період часу з 00:00 15.11.2019 року по 17:00 16.11.2019 року та на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова право тимчасового доступу до інформації, яка знаходяться у зазначених операторів і провайдерів телекомунікаційних послуг. Так, абонентський номер ОСОБА_7 мав з`єднання в районі місця скоєння злочину за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу 15.11.2019 року з 16:17:18 по 16.11.2019 року до 17:32:58 (арк.151-156 т.1).

Відповідно до відомостей висновку експерта № 12/902 СЕ від 16.12.2019 року, на внутрішніх поверхнях наданого на дослідження циліндрового механізму, при огляді місця події за фактом вбивства ОСОБА_11 в кв. АДРЕСА_4 сліди від дії сторонніх предметів виявлені не були. Однак сторонні предмети (відмичка, підібраний або підроблений ключ) особливо ті, що мають форми і розміри робочої частини, близькі до робочої частини оригінального ключа, у разі їх одноразового використання, характерних слідів на деталях механізму можуть не залишити.

Згідно відомостей протоколу огляду речей від 05.12.2019 року , ОСОБА_10 добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон «Samsung» GT-S 5302 (SEK) imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .S /N: НОМЕР_3 , чорного кольору, корпус телефону потертий, який належить ОСОБА_7 .

Відповідно до відомостей протоколу огляду предметів від 24 січня 2020 року, під час слідчої дії був оглянутий мобільний телефон «Samsung» imei: НОМЕР_4 в корпусі сірого кольору, з задньою кришкою чорного кольору. В контактах вказаного мобільного телефону мається номер оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_5 підписаний як « ОСОБА_7». З пояснень ОСОБА_10 вбачається, що вказаний номер належить ОСОБА_7 , але вказаним номером він не користувався приблизно рік. Також, у контактах вказаного мобільного телефону виявлено номер оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_6 підписаний як « ОСОБА_7 », з пояснень ОСОБА_10 вбачається, що вказаний номер належить ОСОБА_7 .

Згідно відомостей протоколу огляду предметів від 19.03.2020 року, під час якого було оглянуто « руководство пользователя» на мобільний телефон ««Samsung» GT-С5212і.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи №36 від 24 березня 2020 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону «Samsung GT-S5212і DUOS Black» екран 1.2 (176х220) /моноблок /камера 1.3 Мп / Blietooth 2.0/50 Мб пам,яті + підтримка 2-х СІМ карт /ФМ радіо /48,6х112,7х14,3 мм , 98,2 г./корпус чорного кольору , який знаходиться у робочому стані , станом на 15.11.2019 року складає 393 грн.

Згідно відомостей протоколу огляду місця події від 18.11.2019 року, з якого вбачається, що місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_3 . В ході огляду місця події в коридорі зазначеної будівлі на підлозі знаходяться пакети з речами та картонний коробок. Під час огляду в зазначеному коробку було виявлено наволочку жовтого кольору, з візерунком коричневого кольору, на якій знаходились плями речовини бурого кольору. В зазначеній наволочці було виявлено кухонний ніж, на якому мається нашарування речовини бурого кольору, ніж розміром 24 см., рукоятка довжиною 11 см., лезо зазначеного ножа 13 см. довжиною. Рукоятка пластикова, прозора, різнокольоровим візерунком.

Відповідно до відомостей протоколу огляду речей від 09.04.2020 року під час якого були оглянуті ніж загальною довжиною близько 238 мм., який складається з клинка та руків`я. Клинок ножа виготовлений з металу сірого кольору, який притягується магнітом, довжина клинка близько до 130 мм. Руків`я ножа виготовлено з полімерного прозорого матеріалу, в середині якого мається різнокольоровий візерунок, довжина руків`я близько до 108 мм. На поверхні ножа маються нашарування речовини бурого кольору; ніж загальною довжиною близько до 267 мм. Ніж складається з клинка та руків`я. Клинок ножа прямої форми, однолезний, виготовлений з металу сірого кольору, який притягується магнітом. Маркувальні позначення відсутні. Руків`я ножа виготовлене з полімерного прозорого матеріалу. В середині руків`я наявний хвостик клинка, який має золотисте та коричневе забарвлення.

Згідно висновку експерта № 10-12/2906-Дм/19 від 10.01.2020 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 встановлені наступні ушкодження:

- голови: непроникаюче колото-різане поранення на лобі справа з крововиливом у м`які тканини у цій ділянці; садно на підборідді зліва;

- шиї: колото-різане поранення шиї по боковій поверхні у середній третині зліва з ушкодженням зовнішньої лівої сонної артерії та крововиливом у м`язи у цій ділянці; колото-різане поранення по задньо-боковій поверхні шиї зліва у верхній третині з крововиливом у м`язи у цій ділянці;

- тулуба: непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва по середньо ключичній лінії на рівні 5 міжребір`я з крововиливом у жирову клітковину; садно по передній поверхні грудної клітки зліва попередньо пахвовій лінії на рівні 3 міжребір`я.

Причиною смерті ОСОБА_11 стали колото-різані поранення шиї з ушкодженням сонної артерії, що ускладнилось, розвитком гострої крововтрати ( острів часті, бліді трупи плями, недокрів`я внутрішній органів, крововиливи під внутрішню оболонку серця) між пораненнями шиї та настанням смерті є причинний зв`язок. Зазначене вище ушкодження, а саме садна на підборідді, утворилася прижиттєво, незадовго до настання смерті від багатократної, однотипної дії ( не менше ніж п`ятикратної дії) гострого предмета, що мав колюче-ріжучі властивості, садно на підборідді утворилося від дії тупого предмета незадовго до настання смерті.

Знаряддя, якими були спричинені тілесні ушкодження, враховуючи властивості і характер поранень шиї можна вважати, що ширина клинка знаряддя була не менш ніж 1,4 см., а довжина клинка знаряддя була не менш ніж 5 см.

Відповідно до висновку експерта № 17-350-МК/№2906/19 від 19.12.2019 року, на представленому шкіряному клапті з лівої бокової поверхні шиї трупа виявлена рана веретеноподібної форми з рівними, добре зіставними, неосадненими і декілька крововиливними краями, одним «П» - подібним, другим - гострокутним кінцями, що дає підставу віднести це ушкодження до колото-різаного, що утворилося в результат однієї дії гострим предметом, що володіє колюче-ріжучими властивостями.

Згідно висновку експерта № 9/189СЕ-20 від 13.03.2020 року, на наданому на дослідження ножі в об`єктах №№ 1-3 виявлено кров людини та клітини з ядрами; в об`єктах №№4,5 виявлено клітини з ядрами, кров людини не виявлено. Встановлено генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі, збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак сліду крові, виявленого на ножі та зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 4,84х10-37. Генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі,є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючими ДНК-профілями. Генетичні ознаки особи, яка домінує у мішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на ножі, збігаються між собою, а з генетичними ознаками сліду крові, виявленого на ножі та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілями) зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до висновку експерта № 10-14-18/2906-Дм/19 від 19.03.2020 року, на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 ,1948 р.н. з урахуванням даних судово-медичної експертизи № 10-12/2906-Дм/19, наданого на судово-медичну експертизу речового доказу - ножа, дійшов до підсумків того, що колото-різані порання встановлені при судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 могли утворитися від дії ножа, який був наданий на дослідження.

Згідно висновку експерта № 2/1263СЕ-19 від 24.12.2019 року, на поверхні наданого на дослідження об`єкту - «ножа з прозорим руків`ям» виявлені два сліди папілярних узорів розмірами 14х10 мм, 10х5 мм, як непридатні для проведення по ним порівняльного дослідження. На поверхні наданого на дослідження об`єкту 1 «ножа з дерев`яним руків`ям темно-коричневого кольору», виявлені два сліди папілярних узорів розмірами 11х11 мм., 14х9 мм., які непридатні для проведення по ним порівняльного дослідження. На поверхні наданого на дослідження об`єкту 2- «ножа з дерев`яним руків`ям коричневого кольору», виявлений слід папілярного узору розмірами 15х6 мм., який не придатний для проведення на ньому порівняльного дослідження; на поверхнях наданих на дослідження об`єктів: «металевого ножа», «ножа з білою рукояткою», «ножа з полімерним руків`ям білого кольору», «ножа з полімерним руків`ям коричневого кольору», «ножа з дерев`яним руків`ям темно-коричневого кольору», «ножа з дерев`яним руків`ям темно - коричневого кольору», «ножа з дерев`яним руків`ям коричневого кольору» слідів папілярних узорів не виявлено. Три сліди пальців рук, які від копійовані на три відрізки липкої стрічки розмірами 57х45мм., 46х45 мм., 61х45 мм., що були вилучені 16.11.2019 року під час огляду місця події, придатні для проведення по ним порівняльного дослідження. Чотири сліди папілярних узорів, які відкопійовані на три відрізки липкої стрічки розмірами 51х45 мм., 56х45 мм та слід пальця руки розмірами 15х10 мм., який від копійований на відрізок липкої стрічки розмірами 61х45 мм., що були вилучені 16.11.2019 року під час огляду місця події, непридатні для проведення по ним порівняльного дослідження. Слід пальця руки розмірами 21х10 мм., який відкопійований на відрізок липкої стрічки розмірами 46х45 мм., залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта надана на дослідження та заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Два сліди пальців рук, які від копійовані на два відрізки липкої стрічки розмірами 57х45мм. (слід розмірами 29х15 мм.), 61х45 мм. (слід розмірами 21х18 мм.) , залишені не особами, дактилокарти яких надані на дослідження та заповнені на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », а іншою особою.

Відповідно до відомостей висновку експерта № 9/183СЕ-20 від 27.02.2020 року, на наданих на дослідження змивах виявлено клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змивах з поверхні ручки крану води над рукомийником в ванній кімнаті, з поверхні ручки збоку коридору ванної кімнати з зовнішньої сторони, з поверхні ручки з внутрішньої сторони ванної кімнати, з поверхні ручки збоку коридору ванної кімнати з зовнішньої сторони, з поверхні ручки з внутрішньої сторони ванної кімнати. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні ручки з внутрішньої сторони ванної кімнати, збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілями) зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні ручки з внутрішньої сторони ванної кімнати та зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 4,84х10-37. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні ручки з боку коридору ванної кімнати з зовнішньої сторони, є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує у змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні ручки збоку коридору ванної кімнати з зовнішньої сторони, збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами, встановленими в об`єкті №5, з генетичними ознаками (ДНК - профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілями) зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні ручки крану води над рукомийником в ванній кімнаті, є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує у змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні ручки крану води над рукомийником в ванній кімнаті, збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК - профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Висновком експерта № 9/185СЕ-20 від 12.03.2020 року, з якого вбачається, що на зовнішній поверхні наданої на дослідження наволочки виявлено кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові, виявлених на зовнішній поверхні наволочки. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на зовнішній поверхні наволочки, є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує у змішаних генетичних ознаках слідів крові, виявлених на зовнішній поверхні наволочки збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілями) зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Згідно відомостей висновку експерта № 9/189СЕ-20 від 13.03.2020 року, на наданому на дослідження ножі в об`єктах №№ 1-3 виявлено кров людини та клітини з ядрами; в об`єктах №№4,5 виявлено клітини з ядрами, кров людини не виявлено. Встановлено генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі, збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак сліду крові, виявленого на ножі та зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 4,84х10-37. Генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі,є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючими ДНК-профілями. Генетичні ознаки особи, яка домінує у мішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на ножі, збігаються між собою, а з генетичними ознаками сліду крові, виявленого на ножі та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові трупу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілями) зразків крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнавши зазначені докази належними, допустимими та достовірними, а в сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними і перевіреними в судовому засіданні доказами.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує про недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 18.11.2020 року та доказів, отриманих внаслідок проведення цієї слідчої, оскільки фактично було проведено обшук, а не огляд, з чим не погоджується колегія суддів та критичної оцінює такі апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, відповідно до норм статей 86, 87 КПК України, як це вже зазначалося раніше, доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною 3 цієї статті.

Статтею 237 КПК України встановлено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Водночас слідчу дію - огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії як обшук.

Так, обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

В свою чергу, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд місця події 18.11.2019 року був проведений за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначена слідча дія була невідкладною, оскільки після проведення певних слідчих дій орган досудового розслідування вирішив провести огляд вищезазначеного домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення за цим кримінальним провадження. При цьому, огляд місця події проводився за участю потерпілої ОСОБА_10 та понятих ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , яким були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що підтверджується їх підписами, які наявні у цьому протоколі (арк.49-51 т.1). Потерпілою ОСОБА_10 , яка була на той час власником домоволодіння, було надано письмовий дозвіл на проведення слідчої дії та слідча дія проведена за її безпосередньою участю (арк.53 т.1).

При цьому, слід зазначити, що після проведеного огляду місця події слідчий СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду житлового приміщення, яке було задоволено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.11.2019 року (арк.54 т.1).

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

З відомостей відеозапису, який міститься на оптичному носії інформації, долученого до протоколу огляд місця події 18.11.2019 року та матеріалів справи, вбачається, що огляд був проведений за адресою: АДРЕСА_3 , за участю потерпілої та двох свідків. Огляд проведено за добровільною згодою потерпілої ОСОБА_10 . Під час слідчої дії було виявлено у домоволодінні картонну коробку, яка була у вільному доступі та знаходилася в коридорі, на підлозі. В подальшому цю коробку було оглянуто та в ній було виявлено ніж з рукояткою прозорого кольору, з різнокольоровими візерунками, який був загорнути у наволочку жовтого кольору. Виявлені предмети були вилучені за наслідками проведення огляду (арк.52 т.1).

Таким чином, огляд місця події, під час якого було виявлено і вилучено наволочку жовтого кольору та кухонний ніж, руків`я якого виготовлено з полімерного прозорого матеріалу, з різнокольоровим візерунком всередині, був проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 18.11.2019 року.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_10 не бачила, що ОСОБА_7 заносив будь-які речі в дім по приїзду в смт.Пісочин, на переконання колегії суддів, не підтверджують невинуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та не спростовують висновки суду про вину останнього у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 , оскільки обвинувачений мав достатньо часу після свого повернення для вчинення відповідних дій без відома потерпілої.

Крім того, колегія суддів критично оцінює апеляційні доводи сторони захисту про недопустимих доказів - протоколів відібрання біологічних зразків та висновків експертів № 9/185СЕ-20 від 12.03.2020 року і № 9/189СЕ-20 від 13.03.2020 року з тієї підстави, що в цих протоколах не зазначено статус ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а також відсутні відомості роз`яснення їх процесуальних прав при проведенні цих слідчих дій, з наступних підстав.

Так, відповідно до постанов прокурора ОСОБА_12 від 17.11.2019 року про відібрання зразків для експертного дослідження (арк.164, 166, 168 т.1), у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відібрані біологічні зразки у вигляді крові, слини, зрізів нігтьових пластин та волосся (арк.165, 167, 169, 171 т.1).

Згідно відомостей протоколів про відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 19.11.2019 року та 02.12.2019 року, слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 за участі спеціаліста та двох понятих відібрано у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 біологічні зразки (арк.165, 167 т.1).

З відомостей протоколів про відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 17.11.2019 року, слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відібрано біологічні зразки, відповідно до постанов прокурора ОСОБА_12 від 17.11.2019 року (арк. 169, 171 т.1).

При цьому, зі змісту цих протоколів про відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 17.11.2019 року, 19.11.2019 року та 02.12.2019 року (арк.165, 167, 169, 171 т.1) також вбачається, що вони складені відповідно до вимог кримінального процесуального закону, в тому числі і статті 223 КПК України, частина 3 якої передбачає, що перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не зазначили у цих протоколах слідчих дій будь-яких своїх зауважень про те, що їм не було роз`яснено слідчими їх процесуальні права чи допущені інші порушення вимог КПК України при відібранні біологічних зразків, зазначивши що зауважень не мають, що підтверджується їх власноручними підписами у цих процесуальних документах.

Більше того, під час судового розгляду ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не зазначав, що для отримання біологічних зразків слідчим застосовувався примус або тиск, і що такі зразки вилучено примусово, тобто добровільність надання засудженим біологічних зразків фактично стороною захисту не оскаржувалась.

Не зазначення слідчими в протоколах про відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 17.11.2019 року, 19.11.2019 року та 02.12.2019 року процесуального статусу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на переконання колегії суддів, не свідчить про наявність істотних вимог процесуального закону, які б тягли за собою визнання цих доказів недопустимими.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, отримання зразків для експертизи є самостійною процесуальною дією, яка проводиться відповідно до ст. 245 КПК України у порядку, визначеному ст. 241 КПК України, на підставі постанови прокурора, що є окремим процесуальним документом. Про проведення такої слідчої дії, згідно з вимогами цього Кодексу, складається протокол. Отже, постанова прокурора про відібрання зразків для експертного дослідження та протокол проведення зазначеної слідчої дії є процесуальними документами, які підтверджують факт відібрання у особи відповідних біологічних зразків для дослідження та застосування належної правової процедури.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про те, що відібрання біологічних зразків у потерпілої ОСОБА_11 здійснено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з тієї підстави, що постанову прокурора про відібрання зразків було виконано іншою особою, ніж це зазначено у цій постанові, а саме відібрання біологічних зразків трупу можливо лише експертом при проведенні експертизи або при проведенні огляду трупу, колегія суддів зазначає, що такі доводи апелянта є суб`єктивними та безпідставними, оскільки повністю спростовуються відомостями постанови прокурора ОСОБА_12 про відібрання зразків для експертного дослідження від 20.01.2020 року (відібрання зразків крові доручено спеціалістам ХОБСМЕ) (арк.172 т.1), протоколу про відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 20.01.2020 року (відібрання зразків здійснено тільки спеціалістом ОСОБА_27 , але за участі двох понятих, а сам протокол складено слідчим до вимог ст.ст.104-106, 223, 241, 245 КПК України) (арк.173 т.1).

Крім того, що стосується апеляційних доводів обвинуваченого щодо відібрання біологічних зразків у трупу, колегія суддів зазначає, що отримання зразків для експертизи передбачено статтею ст.245 КПК України, згідно частини третьої якої , відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що зазначені в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 листопада 2022 року у справі № 362/6601/17, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено вилучення зразків тканин, органів або частин трупа лише під час такої слідчої дії, як ексгумація трупа. При цьому, чинним кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано порядок отримання таких зразків в інший спосіб, адже вони не можуть бути віднесені ані до речей та документів, ані до біологічних зразків особи. На даний час вироблені різні підходи до вилучення зразків клітин і органів трупа, що не пов`язані з ексгумацією. Найбільш подібною за своїм змістом у даному конкретному випадку є процедура освідування особи (для живих осіб), у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що протокол зазначеної слідчої дії також вірно визнаний допустимим доказом.

Отже, матеріали кримінального провадження свідчать, що порядок отримання біологічних зразків був дотриманий, а тому доводи обвинуваченого в цій частині також є безпідставними.

Щодо апеляційний доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку, при обґрунтуванні його вини за пред`явленим обвинуваченням, на відомості протоколів огляду місця події від 16.11.2019 року та огляду предмету від 07.02.2020 року, довідки про відпрацювання моніторингу місця скоєння злочину, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно відомостей протоколу огляд місця події від 16.11.2019 року, під час цієї слідчої дії місцем огляду є земельна ділянка навпроти дев`ятого під`їзду буд 137 по пр. Героїв Сталінграду, 137 в м. Харкові, де ОСОБА_7 надав добровільно згоду на проведення огляду його автомобіля «Mazda Xedos 6», червоного кольору , яким він користується на підставі довіреності (арк.61-63, 64, 65, 66, 67 т.1).

При цьому, згідно відомостей цього протоколу від 16.11.2019 року, огляд проведено в присутності двох понятих та за безпосередньою участю ОСОБА_7 , який добровільно надав згоду на проведення такого огляду та будь-яких зауважень щодо проведення цієї слідчої дії не мав.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року, клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 задоволено та надано дозвіл слідчому СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_14 дозвіл на проведення огляду автомобіля «Mazda Xedos 6», червоного кольору, 1993 рок увипуску, д.н.з. НОМЕР_7 , який на момент огляду розташований за адресою: м.Харків, пр. г. Сталніграду, 137, біля під`їзду №9, який було проведено в період часу з 22 год. 36 хв. 16.11.2019 року до 22 год. 56 хв. 16.11.2019 року (арк.68 т.1).

В матеріалах кримінального провадження також міститься оптичний носій інформації - лазерний диск DVD-R № 130109-S2, що наданий директором КП «МІСЬКЕЛЕТРОТРАНССЕРВІС» слідчому ОСОБА_13 на його запит та на якому зафіксовано відеозапис з перехрестя просп. Льва Ландау та просп. Героїв Сталінграду в м.Харкові від 15.11.2019 року (арк.91, 92 т.1).

В подальшому слідчим ОСОБА_13 було оглянуто цей диск та згідно відомостей протоколу огляду предмету від 07.02.2020 року, на лазерному диску DVD-R № 130109-S2 мається відеофайл, на якому зафіксовано, що 15.11.2019 року 14:04:37 в полі зору камери потрапляє автомобіль марки «Mazda Xedos 6», червоного кольору, типу седан, який рухається зі сторони вул. Морозова, через перехрестя пр. Льва Ландау та пр. Героїв Сталінграду в бік пр. Петра Григоренка. Автомобіль, який потрапив в поле зору камери, зовні схожий на автомобіль марки «Mazda» модель «Xedos 6», червоного кольору, типу седан, на якому пересувається підозрюваний ОСОБА_7 , 1975 р.н. (арк.93-94 т.1).

Постановою слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 07.02.2020 року, визнано лазерний диск DVD-R № 130109-S2 речовим доказом у цьому кримінальному провадженні (арк.95 т.1).

При цьому колегія суддів враховує, що вищезазначені протоколи від 16.11.2019 року та 07.02.2020 року складені уповноваженими на те особами, а обвинуваченим не наведено в його апеляційній скарзі та стороною захисту не надано під час апеляційного розгляду доказів, які свідчили про недотримання слідчими вимог кримінального процесуального закону під час проведення цих слідчих дій.

Отже, огляд місця події від 16.11.2019 року та огляд предмету від 07.02.2020 року проведенні слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у чіткій відповідності до вимог статей 223, 234, 237 КПК України, а протоколи за наслідками проведення цих слідчих складені органом досудового розслідування з дотриманням вимог статей 104-106 КПК України.

Крім того, усі негласні слідчі (розшукові) дії, пов`язані із тимчасовим до інформації до документів та інформації, яка міститься у операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл», здійснені на підставі ухвал слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року, якими надавалися дозволи слідчим у цьому провадженні на проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій (арк.134, 135-136 т.1).

Апелянтом та його захисником не надано суду апеляційної інстанції доказів про те, що відомості протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 11.12.2019 року та описів речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 11.12.2019 року (арк.137-138, 139, 140-141, 142, 143-144, 145, 146-147, 148, 149 т.1), свідчать про порушення органом досудового розслідування вимог ст.165 КПК України, при виконанні виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, та протоколи не відповідають вимогам ст.ст.103-107 КПК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що в матеріалах справи відсутній рапорт з управління поліції оперативно-технічного забезпечення ГУНП в Харківській області про проведення радіотехнічної розвідки з метою встановлення базових станції операторів мобільного зв`язку, які працювали за місцем виявлення трупу ОСОБА_11 , у звязку з чим необхідно визнати недопустимими докази, що отримані за результатами проведених негласні слідчі (розшукові) дії за вищезазначеними ухвалами слідчого судді від 19.11.2019 року, колегія суддів оцінює їх критично та не бере до уваги, оскільки цей рапорт є внутрішнім службовим документом органу досудового розслідування і він перевірявся слідчим суддею та йому надана оцінка в ухвалі слідчого судді від 19.11.2019 року (арк.135-136 т.1). Крім того, стороні захисту надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, в порядку ст.290 КПК України, але обвинувачений чи його захисник не заявляли відповідних клопотань про ознайомлення з вищезазначеним рапортом. Таких клопотань не заявлено стороною захисту і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Також колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами ОСОБА_7 про необхідність визнання довідки , складеної за результатами відпрацювання моніторингу місця скоєння злочину з тієї підстави, що вона в ній не зазначено, відомості про посадову особу, яка її склала, та дату і місце її складання, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цю довідку складено за результатами аналізу інформації наданої операторами мобільного зв`язку, проведеного на виконання доручення слідчого ОСОБА_13 (№62/010д від 15.01.2020 року), та вона долучена до матеріалів кримінального провадження заступником начальника УОТЗ ГУНП в Харківській області ОСОБА_28 (вих.№376/119-18/03-2020 від 29.01.2020 року) (арк.150, 151-156 т.1).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга в частині необхідності протоколів огляду місця події від 16.11.2019 року та огляду предмету від 07.02.2020 року, довідки про відпрацювання моніторингу місця скоєння злочину, а також усіх процесуальних документів, отриманих внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, пов`язаних із тимчасовим доступом до речей і документів операторів мобільного зв`язку, на переконання колегія суддів, є суб`єктивними та безпідставними.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що його сліди могли бути залишені в квартирі потерпілої ОСОБА_11 , оскільки він раніше неодноразово приїжджав до місця мешкання вбитої та допомагав потерпілій ОСОБА_10 в день виявлення трупу її матері, на думку колегії суддів, не спростовують обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, оскільки в оскаржуваному обвинувальному вироку судом першої інстанції надано належну та повну оцінку всім належним і допустимим доказам у справі в їх сукупності.

За таких обставин, матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження та проаналізував докази, які належним чином перевірив і оцінив з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності. Розгляд кримінального провадження здійснювався з дотриманням положень кримінального процесуального закону, з наданням сторонам кримінального провадження необхідних умов для реалізації їхніх процесуальних праві виконання процесуальних обов`язків. Суд першої інстанції належним чином вмотивував свої висновки та зазначив з яких саме підстав дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Статтею 94 КПК України також визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів також бере до уваги, що доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Таким чином, якщо обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю належних і допустимих доказів, в тому числі непрямих, з якими не узгоджуються непослідовні версії обвинуваченого, то сукупність таких доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні злочину. Така позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постановах Касаційного кримінального суду від 07 грудня 2021 року у справі №728/578/19, від 09.11.2021 року у справі №281/128/19.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 .

Докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності і у своїй сукупності, що доводять винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

Невизнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

На переконання колегії суддів, наявні у матеріалах провадження докази в їх сукупності об`єктивно та беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а спрямованість умислу ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства потерпілої об`єктивно вбачається з фактичних обставин кримінального провадження, а саме під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений на протязі тривалого часу перебував у неприязних стосунках з ОСОБА_11 , розумів, що завдає удар потерпілій ножем в життєво важливі органи (голову , шию , тулуб) потерпілої, у звязку з чим мав на меті саме позбавити ОСОБА_11 життя.

При цьому, колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

На думку колегії суддів, зазначені обставини, тобто поведінка обвинуваченого, який в день скоєння злочину вивіз потерпілу ОСОБА_11 був за межі міста, щоб остання не була присутня разом із своєю матір`ю, тривалий час був відсутній на дачі і повернувся до потерпілої ОСОБА_11 лише увечері, а під час перебуваючи в квартирі потерпілої ОСОБА_10 та після нанесення їй множинних ударів ножем залишив місце вчинення злочину та не намагався надати первинну медичну допомогу потерпілій або викликати швидку, а також враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, наявність неприязних стосунків між винним і потерпілою, що передували події, беззаперечно свідчать про безпідставність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_11 .

Показання допитаної в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 та дослідженні докази за цим кримінальним провадження чітко, логічно та послідовно доводять винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та в повному обсязі спростовує версію сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до вчинення злочину за ч.1 ст.115 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що смерть ОСОБА_11 настала через злочинні дії іншої людини - є суб`єктивними, безпідставними, оскільки спростовуються показаннями потерпілої і безпосередньо досліджених судом усіх доказів сторони обвинувачення під час судового розгляду, яким надано належну оцінку в мотивульній частині оскаржуваного обвинувального вироку.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині є фактично аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції, не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення вбивства саме ОСОБА_7 , в тому числі щодо відсутності у нього слідів крові на вилученого у нього одязі, оскільки, як пояснила потерпіла, обвинувачений, повернувшись на дачу в смт. Пісочин, вже був одягнутий в інший одяг, ніж він був одягнений до цього. Тобто, обвинувачений мав достатньо часу щоб позбавитися доказів, на яких би залишилися сліди злочину після своїх злочинних дій.

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , яка хоча і не була безпосередньою очевидицею події, проте повідомила суду про відносини між обвинуваченим та її матір`ю, що передувала події, а також поведінку ОСОБА_7 до та після вчиненого злочину.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не надав оцінки висновку експерта щодо наявності у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, оскільки це спростовується висновками суду, які зазначені в оскаржуваному вироку. Зокрема про те, що твердження ОСОБА_7 щодо вчинення відносно нього слідчими під час досудового розслідування психологічного та фізичного тиску є необґрунтованим та безпідставними, оскільки постановою Територіального Управління Державного Бюро розслідувань , розташованого у м. Полтаві, від 08 червня 2021 року кримінальне провадження №0001647 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, було закрито (арк.223-226 т.4).

Також є безпідставними доводи апелянта про відсутність журналу та звукозапису судового засідання від 18.11.2021 року, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами судового провадження, згідно відомостей яких в томі 5 на арк.1-5 мається журнал судового засідання від 18.11.2021 року, а також оптичний носій інформації - лазерний диск DVD-R, який закріплений на обкладинці тому 5 (знаходиться у целофановому файлі) та на якому повністю зафіксоване судове засідання від 18.11.2021 року.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не були досліджені усі докази по справі, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки, під час проведення експертиз в ході досудового розслідування експертам надавалися усі докази по справі, а висновки експертів були досліджені в межах судового розгляду та ним була надана об`єктивна і обґрунтована оцінка судом першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Стосовно доводів апелянта про те , що в ході судового розгляду судом першої інстанції було порушено його право на захист, так як йому не було надано достатньо часу для підготовки до судових дебатів та були відхилені його клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.363 КПК України, за відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

З відомостей судового провадження не вбачається, що обвинувачений чи його захисники після з`ясування обставин та перевірки їх доказами заявляли будь-які клопотання про відкладення судового розгляду для підготовки сторони захисту до судових дебатів.

Також обвинуваченим не конкретизовано в його апеляційній скарзі, а також при апеляційному перегляді, які саме клопотання сторони захисту залишив без задоволення суд інстанції першої інстанції, а тому колегія суддів вважає такі апеляційні доводи необґрунтованими. Більш того, обвинувачений та його захисники, з урахуванням норм ст.350 КПК України, не були позбавлені процесуальної можливості повторно заявляти відповідні клопотання з інших підстав.

Колегія суддів також бере до уваги висновки Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, зазначених в його постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 207/3851/19, про те, що для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині відсутності захисника під час проголошення вироку, на думку суду, є безпідставними, оскільки обвинувачений був присутній під проголошення остаточного судового рішення, його захисник приймав участь під час судового розгляду, судових дебатах та при видаленні суду першої інстанції до нарадчої кімнати, але у наступне судове засідання без поважних причин не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність захисника під час проголошення оскаржуваного судового рішення не вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.

Більш того, захисник окремо не подавав апеляційної скарги на вирок в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, обвинуваченим не наведено в його апеляційній скарзі переконливих доказів щодо спростування правильності висновків суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, версія та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з оскаржуваним вироком, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини його вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину що обтяжує покарання, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідностей не має, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо. Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 13 від 13 січня 2020 року, ОСОБА_7 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливо стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає до правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом враховано наявність обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Апеляційна скарга прокурора не містить будь-яких нових обставин, які не були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , що об`єктивно вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення та свідчить про необґрунтованість його вимоги щодо ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції. Твердження прокурора щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду, але за умови досягнення його мети.

За таких обставин, апеляційні доводи прокурора про необґрунтовану м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку та призначення більш суворого покарання, на думку колегії суддів, - є безпідставними.

З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.1 ст. 115 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407 ч.1 п.2, 408 ч.1 п.4, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року посилання та висновки суду про допустимість наступних доказів, відомості яких покладені на підтвердження винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням :

- протоколу огляду речей від 17 листопада 2019 року, в ході якого вилучено у ОСОБА_7 светр сірого кольору з сірими вставками, який був одягнений на ньому;

- висновку експерта № 9/182СЕ-20 від 13 березня 2020 року;

- речовий доказ - светр сірого кольору з сірими вставками, вилучений у ОСОБА_7 в ході огляду речей від 17 листопада 2019 року.

В решті вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді -