Дата документу 21.02.2023 Справа № 335/4734/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/678/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/4734/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонкідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелене Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 31.03.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків, зокрема носити електронний засіб контролю. Свої вимоги мотивувала тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені жодними доказами, не враховано практику Європейського Суду з прав людини. Між тим, обвинувачений протягом 4 років та 5 місяців утримується під вартою, запобіжний захід щодо нього продовжується судом із посиланням на одні і ті ж ризики, що ґрунтуються на припущенні без наявності будь-якого доказу. Апелянт зазначає, що судом не було враховано, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває троє дітей, має постійне місце проживання. Жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченим від суду, ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих немає. Відтак, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту було б достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою перешкоджання встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні та вчинити нове кримінальне правопорушення. Суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_8 для запобігання наведеним вище ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років із конфіскацією майна або без такої.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 триває і не завершено. Не всі свідки згідно з обраним порядком дослідження доказів наразі допитані у судовому засіданні. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, які поставлено у вину обвинуваченому існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу свідків, адреси проживання та контактні телефони яких відомі.

Зазначений ризик посилюється й тим, що більшість свідків у даному провадженні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим.

Також встановлено, що ОСОБА_8 раніше три рази притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів.

Крім того, зазначений ризик посилюється ще й тим, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто постійного щомісячного доходу не має.

Отже, колегія суддів вважає доведеним ризик того, що обвинувачений, на шлях виправлення та перевиховання не став, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та законних джерел доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Посилання захисника, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває троє дітей, має постійне місце проживання не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів зауважує, що навіть за наведених позитивних характеризуючих обставин ОСОБА_8 офіційного джерела доходу не має.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4