Провадження 1-кп/359/490/2022
Справа № 359/4006/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000560 від 25.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 22 травня 2022 року строком на 90 діб. 25.05.2022 приблизно о 14 год. 50 хв. ОСОБА_4 , будучи особою яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_5 , на шиї якої були одягнені золотий ланцюжок вагою 5,91 г. загальною вартістю 6619 гривень 20 копійок з золотою підвіскою - хрестиком невстановленої вартості. У цей час у ОСОБА_4 виник умисел на відкрите викрадення вказаного ланцюжка з хрестиком. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна, ОСОБА_4 під час воєнного стану повторно з корисливих мотивів підійшов до ОСОБА_5 та шляхом ривка відкрито заволодів її золотим ланцюжком з золотою підвіскою-хрестиком, після чого залишив місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 6619 гривень 20 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, погодився з усіма фактичними обставинами, які викладені в обвинувальному акті та показав, що дійсно 25.05.2022 року біля будинку АДРЕСА_3 він підійшов до потерпілої ОСОБА_5 та шляхом ривка відкрито заволодів її золотим ланцюжком з хрестиком, які знаходилися на шиї потерпілої, після чого залишив місце вчинення злочину. У подальшому ОСОБА_4 попросив товариша здати в ломбард викрадені речі. Вартість викраденого та розмір майнової шкоди він не оспорює. Як стверджує обвинувачений, злочин він вчинив внаслідок збігу тяжких життєвих обставин (втрата дитини, хвороба матері, війна). Додатково обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 25.05.2022 року працівники поліції його затримували двічі. Перший раз його затримали близько 15 год. і одразу ж повезли до потерпілої для впізнання, але вона його спочатку не впізнала як грабіжника, а він, в свою чергу, нікому у скоєному тоді не зізнався. Близько 18год. цього ж дня його знову затримали працівники поліції.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 25.05.2022 року на вул. І. Франка м. Бориспіль до неї підійшов ОСОБА_4 та зірвав із шиї ланцюжок з хрестиком, після чого побіг з місця події. Спочатку вона побігла за ним, кричала йому вслід, однак через певний час повернулася на місце вчинення злочину та викликала поліцію. Додатково потерпіла підтвердила, що через деякий час після вчинення злочину працівники поліції привезли до неї ОСОБА_4 , але вона розгубилась і не впізнала його як зловмисника, а він, в свою чергу, заперечував свою причетність до цього злочину. Згодом вона дізналась, що працівники поліції знайшли її викрадені речі та знову затримали обвинуваченого. Потерпіла ОСОБА_5 підтвердила, що золотий ланцюжок працівники поліції їй повернули, однак хрестик не повернуто. Потерпіла зазначила, що шкоду їй не було відшкодовано. Також, вона підтвердила, що ОСОБА_4 їй телефонував, пропонував відшкодувати шкоди, проте вона відмовилася.

Обвинувачений, прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що ОСОБА_4 є особою яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 185 КК України, тому що вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2021 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України. Вирок вступив в законну силу 17.12.2021 року. З огляду на викладене, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як повторність.

Отже, судом визнається доведеним що ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із того, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (аналогічна думка викладена в Постанові ВП ВС № 629/847/15к). Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 відверто визнавав свою провину у злочині, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, висловив бажання відшкодувати потерпілій завдану шкоду та готовність нести суворе покарання, а тому суд вважає, що обставиною яка пом`якшує покарання слід визнати щире каяття.

Разом із тим, суд відкидає посилання обвинуваченого та його захисника на наявність пом`якшуючої обставини - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тому що активне сприяння полягає у наданні особою органам досудового розслідування допомоги в установлені невідомих їм обставин справи. На підтвердження здійснення допомоги слідству стороною захисту не долучено жодних підтверджуючих матеріалів. Крім того, слушним є заперечення прокурора, в яких останній звернув увагу на те, що під час першого затримання обвинуваченого одразу ж після вчинення злочину ОСОБА_4 заперечував свою причетність до злочину та не надав допомоги для швидкого розкриття кримінального правопорушення.

Також, необґрунтованими є доводи сторони захисту про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування (усунення) шкоди. Під час судового розгляду встановлено, що потерпілій за її бажанням не було відшкодовано заподіяну злочином шкоду. Щодо обставин повернення потерпілій її викрадених речей, суд звертає увагу на те, що допитаний в суді свідок ОСОБА_6 показав, що саме він на прохання обвинуваченого здав в ломбард викрадені ОСОБА_4 речі, а потім він же на прохання і за рахунок обвинуваченого вчинив дії щодо повернення з ломбарду викрадених речей та передав їх працівникам поліції. Потерпіла, в свою чергу, підтвердила, що працівники поліції дійсно їй повернули викрадений золотий ланцюжок без хрестика. На думку суду, повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди означає добровільне задоволення у повному обсязі обґрунтованих претензій потерпілого, що засновані на матеріалах кримінального провадження. При цьому, вчинення лише дій щодо повного чи часткового повернення викраденого майна не може визнаватись такою пом`якшуючою обставиною як добровільне відшкодування (усунення) шкоди.

Крім того, суд відхиляє посилання сторони захисту щодо вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (втрата дитини, хвороба матері, війна), тому що до матеріалів справи не надано доказів наявності зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином, характер якого свідчи би, що наявні на стороні винного тяжкі обставини значною мірою обумовили вчинення ним злочину. Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з того, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин проти власності під час іспитового строку. Раніше він притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності. Згідно вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2021 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України. Згідно медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває. Згідно характеристики дільничного по місцю проживання характеризується з посередньої сторони, з сусідами не підтримує стосунки, періодично контактує з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя. Має на утриманні одну малолітню дитину.

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин. Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що стороною захисту належним чином не обґрунтовано, які саме обставини істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину та слугують підставами для застосування статті 69 КК України. Стороною захисту не надано до суду жодних відомостей про особистість обвинуваченого, які б свідчили про втрату ним суспільної небезпечності. Отже, у даному випадку правові підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні. Також, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69-1 КК України.

Відповідно до частини 3 статті 78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив цей злочин під час іспитового строку. Так, вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2021 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України та останньому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням відповідних обов`язків.

Положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження. Речові докази, а саме: ланцюжок із жовтого металу повернути ОСОБА_5 .

З метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 25 травня 2022 року.

В строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.05.2022 р. по 03.11.2022 року.

Речові докази, а саме: ланцюжок із жовтого металу повернути ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1