Справа № 152/1258/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шаргород кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 19 вересня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше несудимого:

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другої статті 286 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.

1. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 257 від 3 грудня 2021 року матроса ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , ВОС 700057М. Матрос ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог статей 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконаннязавдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, шо за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому. Згідно з статтями 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. Згідно з пунктом 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (далі - Правила дорожнього руху) під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, шо перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України матрос ОСОБА_3 учинив кримінальне правопорушення.

18 вересня 2022 року близько 21-00 год матрос ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo-Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі сполученням с. Козлівка - с. Гибалівка неподалік від електроопори № 48, за межами с. Козлівка Шаргородської міської територіальної громади Жмеринського району Вінницької області, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, рухаючись зі швидкістю 80 км/год, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги, на узбіччя, де допустив зіткнення із нерухомою перешкодою, деревом. У цей же час, можливість попередження виїзду за межі проїзної частини у матроса ОСОБА_3 , який здійснював керування технічно-справним автомобілем марки «Daewoo-Lanos» номерний знак НОМЕР_2 , з технічної точки зору забезпечувалась відповідністю його дій вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху, для виконання яких у останнього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру при умові постійного контролю за рухом даного транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищевказаного автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мочкової травми: перелому основи черепа - перелому правої скроневої кістки, дифузного забою головного мозку; множинних синці та саден обличчя та кінцівок, садно на правій половині шиї. Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». Порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо- транспортної пригоди.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

3. Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вищенаведених обставинах. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати, зазначив, що більше подібного не вчинить. Цивільні позови прокурора визнав повністю.

ІІІ. Позиція потерпілого.

4. Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Цивільний позов не подавав. Просить обвинуваченого суворо не карати.

ІV. Оцінка Суду.

5. З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України Суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

6. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною другою статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

V. Призначення покарання.

7. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, Суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

7.1. При цьому, Судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

7.2. Активне сприяння розкриттю злочину виражається в тому, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_3 розповів про час, місце та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що стало наслідком його швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному провадженні.

8. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, Судом не встановлено.

9. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК України бере до уваги:

9.1. класифікацію кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК України відноситься до тяжкого злочину;

9.2. враховує наслідки та обставини вчиненого злочину, порушення обвинуваченим пункту 12.1 Правил дорожнього руху України; суспільно небезпечні наслідки у виді отримання потерпілим ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень; причинний зв`язок між порушенням обвинуваченим пункту 12.1 Правил дорожнього руху України і наслідками у виді отримання потерпілим ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень; форму вини необережність у виді злочинної самовпевненості. При цьому Суд також враховує, що ДТП було створено самим обвинуваченим, який знав, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху він повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при цьому не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги, на узбіччя, де допустив зіткнення із нерухомою перешкодою, деревом.

9.3. особу винного: його вік 19 років; матеріальний стан військовослужбовець за контрактом, а саме водій-заправник; сімейний стан неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має; стан здоров`я задовільний; вчинив кримінальне правопорушення вперше;

9.4. наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке;

9.5. думку потерпілого.

10. У зв`язку із чим, Суд погоджується із позицією прокурора про можливість застосування до обвинуваченого в даному випадку статті 69 КК України. Так в даному випадку наявні дві обставини, які пом`якшуються покарання, потерпілий ані моральних, ані матеріальних претензій до обвинуваченого не має. В свою ж чергу обвинувачений позитивно характеризується за місце проживання та за місцем служби. Тому Суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією частини другої статті 286 КК України, а саме покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

11. При цьому Суд вважає, що оскільки наразі в Україні діє воєнний стан, а обвинувачений за спеціальністю є водієм, то можливо не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

12. При цьому, Суд, окрім наведених вище мотивів, в даному конкретному випадку, враховує індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, те що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених (частина друга статті 50 КК).

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

13. Прокурор разом із обвинувальним актом направив до суду два цивільних позови Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.. акад.. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» та в особі комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у цьому кримінального провадженні. Надавши під час судового розгляду документи, які підтверджують вартість лікування потерпілих від ДТП, що була вчинена ОСОБА_3 , за один ліжко-день у вищевказаних закладах охорони здоров`я, прокурор просив стягнути з обвинуваченого на користь комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.. акад.. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_5 на загальну суму 16034,04 грн, та на користь комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на загальну суму 4764,58 (а.с.12-21).

14. Відповідно до вимог частини третьої статті 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру». Згідно з приписами частини третьої статті Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

15. Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту. На переконання Суду в даному випадку зазначених положень у цій справі прокурор не дотримав. Насамперед в позовних заявах відсутнє належне обґрунтування передбачених законом підстав для захисту прокурором інтересів держави в суді.

16. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дійсно проходили відповідне лікування внаслідок ДТП у вказаних лікарняних закладах. При пред`явленні позовів в інтересах держави в особі відповідних закладів охорони здоров`я, прокурор обмежився констатацією фактів вчинення особою кримінального правопорушення, його наслідків, витрат медичної установи на стаціонарне лікування потерпілого і формальним посиланням на норми статей 36, 128 КПК України. Позови не містять обґрунтування тих обставин, що в цьому випадку захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або що такий орган відсутній.

17. Відповідно до частини першої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Тому враховуючи в даному випадку позицію, яка була висловлена постанові ККС ВС від 21 січня 2020 року у справі № 559/55/15-к, суд дійшов висновку про необхідність залишення цивільних позовів без розгляду.

18. Прокурор в судовому засіданні просив також скасувати арешт на автомобіль марки «Daewoo-Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 та повернути його обвинуваченому ОСОБА_3 як законному володільцю.

19. Вирішуючи питання про долю цього речового доказу, Суд керуються положеннями статті 34 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до яких державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

20. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником вищевказаного автомобіля є громадянин ОСОБА_8 (а.с.57).

21. Не може суд прийняти до уваги те, що обвинувачений є законним володільцем вказаного автомобіля в розумінні статті 397 ЦК України, оскільки суду не було надано документи на підтвердження цього, а тому встановити дійсні обставини передачі ОСОБА_3 автомобіля «Daewoo-Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 та природу правовідносин між обвинуваченим та власником цього автомобіля не представляється можливим.

22. Тому суд вважає, що накладений слідчим суддею Шаргородського районного суду арешт на вказаний автомобіль слід скасувати, а сам автомобіль слід повернути власнику.

23. Процесуальні витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу на загальну суму 1887,8 грн (а.с.47, 48) слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

24. Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, Суд не вбачає.

З цих підстав,

керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання із застосування частини першої статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

2. Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

3. Цивільний позов Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.. акад.. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у кримінального провадженні залишити без розгляду.

4. Цивільний позов Вінницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, понесених державним закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у кримінального провадженні залишити без розгляду.

5. Накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2022 року арешт на автомобіль «Daewoo-Lanos» номерний знак НОМЕР_2 , - скасувати.

6. Речовий доказ - автомобіль «Daewoo-Lanos» номерний знак НОМЕР_2 повернути власнику.

7. Стягнути з ОСОБА_3 1887 (одну тисячу вісімсот вісімдесят сім) грн 80 коп. процесуальних витрат на користь держави за проведення судових експертиз.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнане судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА