ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/994/22 Номер провадження 11-кп/814/1213/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2022 року за №0000152 та 04 липня 2022 року за №0000275, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , безробітного, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, неодноразово судимого, останній раз

17 травня 2022 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ст.126-1 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.3 ст.185 КК України (за епізодом вчинення кримінального правопорушення в грудні 2021 року) - на 3 роки позбавлення волі;

ч.4 ст.185 КК України (за епізодами вчинення кримінального правопорушення 15 квітня та 02 травня 2022 року) із застосуванням ст.69 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року більш суворим покаранням за оскаржуваним вироком призначено ОСОБА_8 покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

ч.4 ст.185 КК України (за епізодами вчинення кримінального правопорушення після 17 травня 2022 року) із застосуванням ст.69 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

ч.2 ст.190 КК України - на 1 рік обмеження волі;

ч.2 ст.263 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

ст.126-1 КК України - на 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за оскаржуваним вироком і вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 05 серпня 2022 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

У двадцятих числах грудня 2021 року ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у літню кухню по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_10 велосипед «Україна», вартістю 1 325 гривень.

Епізод №2.

15 квітня 2022 року ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, діючи повторно, таємно викрав з гаража по АДРЕСА_2 належний ОСОБА_11 електричний лобзик "PRO-CRAFT ST1300", вартістю 1 325 гривень.

Епізод №3.

02 травня 2022 приблизно о 12 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрав належні ОСОБА_12 500 (п`ятсот) гривень і мобільний телефон марки "SMARTEX P600", вартістю 775 гривень.

Епізод №4.

29 травня 2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_8 біля господарства за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи повторно, шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_13 велосипедом «AIST», вартістю 1 500 гривень.

Епізод №5.

Із 19 травня до 07 червня 2022 року ОСОБА_8 у будинку за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно систематично вчиняв домашнє насильство, що полягало в застосуванні психологічного насильства щодо своїх матері ОСОБА_14 і баби - ОСОБА_15 , і призводило до психологічних страждань останніх у формі тривоги, страху, приниження та погіршення якості життя.

Епізод №6.

19 червня 2022 року приблизно о 16 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник у житловий будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_16 мобільний телефон «SAMSUNGDUOSSM-G350E», вартістю 266 гривень 67 копійок.

Епізод №7.

28 червня 2022 року приблизно о 15 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в житловому будинку по АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрав з нього належний ОСОБА_17 мобільний телефон «SAMSUNGGALAXY J7 SM-J700H», вартістю 1 200 гривень.

Епізод №8.

01 липня 2022 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник у літню кухню по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_10 газову плиту «Идель», вартістю 483 гривні 33 копійки.

Епізод №9.

09 липня 2022 року приблизно о 20 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_3 , діючи повторно, шляхом зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_18 велосипедом, «Pegasus Premio SL», вартістю 5 983 гривні.

Епізод №10.

10 липня 2022 року приблизно о 12 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на порозі будинку по АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_19 мобільний телефон «Nokia 6303 C», вартістю 650 гривень.

Епізод №11.

11 липня 2022 року приблизно о 15 годині ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_4 , діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_20 мобільний телефон «TP-Link NeffosC5», вартістю 425 гривень.

Епізод №12.

Із червня до 19 липня 2022 року ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу носив при собі знайдений ним по вул. Лохвицькій у м. Гадяч Миргородського р-ну Полтавської обл. саморобний кастет, який є холодною зброєю та був виявлений у ОСОБА_8 поліцією 19 липня 2022 року приблизно о 14 годині 55 хвилин у приміщенні ВП №1 Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області по вул. Гетьманській, 10-В у м. Гадяч Миргородського р-ну Полтавської обл.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за: ч.3 ст.185 КК України 3 роки 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року більш суворим покаранням за новим вироком призначити ОСОБА_8 покарання - 3 роки 2 місяці позбавлення волі; ч.2 ст.190 КК України - 1 рік обмеження волі; ч.2 ст.263 КК України - 2 роки позбавлення волі; ст.126-1 КК України - 1 рік позбавлення волі; ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд належним чином не мотивував рішення про застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та при його прийнятті не врахував те, що: встановлені у вироку обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України; ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимим за тяжкі злочини проти власності, повторно вчинив 2 епізоди шахрайства, 9 епізодів крадіжок, у тому числі в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку й із проникненням у житло та приміщення. Водночас прокурор посилається на неправильне призначення судом першої інстанції двічі покарання за ч.4 ст.185 КК України, оскільки в діях обвинуваченого наявна повторність цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: фактичних обставин учинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за: ст.126-1 КК України як домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо осіб, з якими він перебуває у сімейних, близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілих осіб; ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення; ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, приміщення, в умовах воєнного стану; ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживання довірою; ч.2 ст.263 КК України носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу; виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання за ч.2 ст.190, ч.2 ст.263, ст.126-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування місцевим судом приписів ст.69 КК України за ч.4 ст.185 КК України та внаслідок цього призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, є обґрунтованими.

У силу п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України визнається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, застосування судом закону, який не підлягає застосуванню; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість (ст.414 КПК України).

За змістом приписів ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із системного тлумачення ст.ст.66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст.69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини з урахуванням особи обвинуваченого істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Проте, цих вимог місцевим судом не дотримано.

За змістом оскаржуваного вироку суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, неодружений, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, але знаходиться на «Д» обліку в лікаря-психіатра, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку, та обставин, які його обтяжують вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

При цьому, місцевий суд з урахуванням особи винного, думки потерпілих і зазначених вище обставин, таких, що, на його думку, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав за можливе призначити ОСОБА_8 покарання за вказане кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Як видно з матеріалів провадження, факт того, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом обрання йому заходу примусу у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям не оспорюється ніким з учасників судового провадження в апеляційному порядку.

Однак, суд першої інстанції не навів переконливих мотивів прийнятого рішення в частині застосування приписів ст.69 КК України, так як не аргументував, яким чином перераховані ним обставини з урахуванням особи обвинуваченого істотно знизили тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при тому, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за ряд злочинів проти власності, в тому числі тяжкого злочину, за що звільнявся від відбування покарання з випробуванням та відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив 7 епізодів тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, в тому числі 5 епзіодів цього злочину в період іспитового строку за попереднім вироком (т.1 а.п.91-96). Обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується негативно та веде антигромадський спосіб життя (т.1 а.п.107).

Поза увагою місцевого суду залишилось і те, що суспільна небезпека злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визначається насамперед тим, що що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство. Про це також вказує і вчинення ОСОБА_8 епізодів даного злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Думка ж потерпілих, які з приводу обрання ОСОБА_8 заходу примусу поклались на розсуд суду та не мають претензій до обвинуваченого, не є вирішальною при застосуванні судом положень ст.ст.50, 65 та 69 КК України та підлягає врахуванню з ішими обставинами в їх сукупності. При цьому, в матеріалах справи наявна інформація про те, що майнову шкоду було компенсовано виключно завдяки поверненню викраденого обвинуваченим майна працівниками поліції та тільки частині потерпілих (4 особам), що підтвердив і сам ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції (т.1 а.п.59-78).

Достатніх підстав, які би свідчили про можливість виправлення обвинуваченого в менш короткий строк покарання, ніж передбачено найнижчою межею санкції ч.4 ст.185 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, застосування положень ст.69 КК щодо ОСОБА_8 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення ОСОБА_8 невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та даним про особу обвинуваченого.

Окрім того, враховуючи вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та наведені вище дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, межі апеляційних вимог, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання в більшому розмірі за ч.3 ст.185 КК України, ніж обрано судом першої інстанції, яке є мінімально можливим і невідповідним вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Слушними є й доводи апеляційної скарги про неправильне призначення першою судовою інстанцією ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України окремо по декількох епізодах крадіжок.

У даному кримінальному провадженні судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнано встановленим, що ОСОБА_8 15 квітня, 02 травня, 19 червня, 28 червня, 01 липня, 10 липня 2022 року та 11 липня 2022 року вчинив крадіжки в умовах воєнного стану, з яких кожен епізод злочинної діяльності відповідає складу злочину, передбаченому ч.4 ст.185 КК України. Проте, як з`ясовано при судовому розгляді, обвинувачений за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року був засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ст.126-1 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки (т.1 а.п.64-96). Таким чином, 2 крадіжки в умовах воєнного стану (15 квітня та 02 травня 2022 року) ОСОБА_8 учинив до, а наступні 5 крадіжок в умовах воєнного стану (19 червня, 28 червня, 01 липня, 10 липня та 11 липня 2022 року) - після ухвалення попереднього вироку.

Місцевий суд ухвалив рішення призначити за кожен із злочинів, кваліфікованих за однією частиною статті Особливої частини КК України, що має одну санкцію (ч.4 ст.185 КК України), окремі покарання, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, своє рішення суд мотивував з посиланням на п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до якого в разі коли після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після ухвалення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після ухвалення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Однак, на думку колегії суддів, посилання на ці положення за обставин досліджуваної ситуації не є релевантним, оскільки вони не охоплюють випадки, коли особою вчинено кілька кримінальних правопорушень як до ухвалення вироку, так і після, які передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України, тобто коли має місце «розірвана» обвинуваченим повторність кримінальних правопорушень.

Разом з тим, з приводу наведеного питання 08 лютого 2021 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 390/235/19 (провадження № 51-2177кмо20) сформувала висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Суд першої інстанції не врахував названого висновку об`єднаної палати та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Оскільки новий злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_8 учинено після ухвалення попереднього вироку та протягом іспитового строку, то з огляду на положення ч.3 ст.78 КК остаточне покарання йому має бути призначено за правилами, передбаченими ст.71 КК України за сукупністю вироків.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими (ч.ч.3, 4 ст.185 КК України) та нетяжкими злочинами (ст.126-1, ч.2 ст.190, ч.2 ст.263 КК України), кількість епізодів злочинів, їх фактичні обставини, особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий за ряд злочинів проти власності, в тому числі тяжкого злочину, за що звільнявся від відбування покарання з випробуванням і відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення та перевиховання не став, а вчинив нові злочини, зокрема в період іспитового строку за попереднім вироком (т.1 а.п.91-96), неодружений (т.1 а.п.90), не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується негативно, веде антигромадський спосіб життя (т.1 а.п.107), на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, між тим знаходиться на «Д» обліку в лікаря-психіатра (т.1 а.п.105), думку потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого та питання щодо призначення ОСОБА_8 покарання просили вирішити на розсуд суду (т.1 а.п.20, 42, 46-53), наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне усунення заподіяної шкоди (часткове), та обставин, які його обтяжують вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання з реальним його відбуттям за ч.3 ст.185 КК України 3 роки 2 місяці позбавлення волі (яке є наближеним до мінімального за розміром), потім - за правилами ч.4 ст.70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суровим - 3 роки 2 місяці позбавлення волі, далі за ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі (яке є мінімальним за розміром), уважаючи ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.190, ч.2 ст.263, ст.126-1 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, затим на підставі ч.1 ст.70, 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 5 років позбавлення волі, та остаточно - за правилами ст.71 КК України 5 років 1 день позбавлення волі.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки необхідним є призначення ОСОБА_8 менш суворого остаточного покарання від того, про яке порушувалось питання прокурором.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким виключити з вироку місцевого суду рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України окремо за крадіжки, вчинені ним 15 квітня 2022 року та 02 травня 2022 року до ухвалення вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року, та крадіжки, вчинені ним 19 червня 2022 року, 28 червня 2022 року, 01 липня 2022 року, 10 липня 2022 року, 11 липня 2022 року після ухвалення вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року більш суворим покаранням за новим вироком апеляційного суду, призначити ОСОБА_8 покарання - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі.

Уважати ОСОБА_8 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції, за:

ч.2 ст.190 КК України - на 1 рік обмеження волі;

ч.2 ст.263 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

ст.126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років 1 день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4