ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/975/23 Справа № 214/6559/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 50000390 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, звільнено від відбування покарання на 1 рік, із встановленням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, вирішено питання про речові докази.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився обвинувачений, прокурор та оскаржили в апеляційному порядку.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та призначити покарання у виді штрафу, в розмірі 850 гривень. На обґрунтування своїх вимог вказує, що він є переселенцем з тимчасово окупованої Херсонщини та після проведення де окупації має намір повернутися, також має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, в мотивувальній частині вироку вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України за ознаками використання завідомо підробленого документу, у мотивувальній частині вироку змінити прізвище прокурора, замість ОСОБА_9 , зазначити ОСОБА_8 . На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку дійшов до висновку що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України за ознаками незаконного придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту. Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа. Отже, судом неправильно зазначені ознаки інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Крім того, суд в мотивувальній частині вироку неправильно зазначив прізвище прокурора, так замість ОСОБА_8 зазначено ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи обвинуваченого про призначення надто суворого покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є слушними.

Так згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

В ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які, з урахуванням приписів ст.ст.50 КК України, наділяють суд правом вибору між формою та видом реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися обов`язково з урахуванням мети покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Проте, виконуючи приписи ст.65 КК України, суд першої інстанції, хоч і зазначив ряд обставин, які позитивно характеризують особу ОСОБА_7 та ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, але належним чином не врахував їх внаслідок чого призначив останньому покарання, яке за формою його відбування не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку та призначено йому покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Тобто суд призначив найбільш суворий вид покарання, передбачений ч.4 ст. 358 КК України, а саме обмеження волі, при обранні якого не в повній врахувавши вимоги ст.ст.50, 65 КК України, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до кваліфікації ст.12 КК України є кримінальним проступком; особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше до кримінальної відповідальність не притягувався, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений мешкає у Херсонській області та був вимушений тимчасово виїхати у зв`язку з проведенням бойових дій.

Також, поза достатньою увагою місцевого суду залишилось те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , як під час досудового слідства, так і суду була спрямована виключно на встановлення істини у справі та ефективне завершення кримінального провадження, про що свідчить його повне визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та згода на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні.

Зазначені обставини, які, на думку колегії суддів, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку апеляційного суду про можливість досягти мети заходу примусу шляхом застування більш м`якого виду покарання, у виді штрафу, яке буде достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.

Таке покарання, на думку колегії суддів, повністю узгоджуватиметься з критерієм "справедливості", правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що "окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім не дискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного".

Згідно приписів ч.2 ст.409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтю (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання слід змінити, застосувавши до нього покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.358 КК України, у виді штрафу, яке є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Разом з цим, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 374 КПК України та при обґрунтуванні кваліфікації дій обвинуваченого неправильно виклав диспозицію відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, однак диспозиція вказаної статті викладена, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Отже, судом при правильній кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 неправильно зазначені ознаки кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні, в частині викладення висновку суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 в іншій редакції.

Крім того, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, в частині опису клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, неправильно зазначено прізвище прокурора, який надав таке клопотання.

Так, замість прокурора ОСОБА_8 судом зазначено, що клопотання надійшло від прокурора ОСОБА_9 , яка є захисником обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими.

В іншій частині вирок слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України змінити в частині призначення покарання та в мотивувальній частині.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень).

В абзаці 5 мотивувальної частини вироку зазначити прізвище прокурора ОСОБА_8 , замість ОСОБА_10 .

Абзац 10 мотивувальної частини вироку викласти в такій редакції: «Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього письмові докази, які, відповідно до положень ст.ст.85, 86 КК України, є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 4, ст. 358 КК України за ознакамивикористання завідомо підробленого документа».

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді