УХВАЛА

12 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 1-36/2001

провадження № 13-64зво22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 у провадженні за заявою засудженого ОСОБА_17 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року і

ВСТАНОВИЛА:

За вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 29 січня 2002 року, ОСОБА_17 було засуджено за пунктами «г», «ж» ст. 93, ст. 17 та пунктами «г», «ж» ст. 93, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Справа розглядалася за процедурою Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) у рішенні від 24 лютого 2022 року в справі «Байло проти України» (заява № 21848/20) констатував порушення щодо заявника ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через ненадання належної медичної допомоги під час тримання під вартою, а також у зв`язку з довічним ув`язненням без перспективи звільнення. ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна виплатити ОСОБА_17 7 500 євро у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на вказане рішення Суду, ОСОБА_17 повторно звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами згаданих вироку й ухвали.

Суддя Великої Палати ОСОБА_3 заявив на підставі ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року самовідвід від участі в розгляді заяви ОСОБА_17 , зважаючи на те, що він брав участь у справі останнього під час її розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши заяву судді ОСОБА_3 та наявні у Верховному Суді матеріали, Велика Палата дійшла висновку про необхідність задоволення заяви на наступних підставах.

За приписами ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участь у її перегляді судом найвищої інстанції, тобто Верховним Судом.

У силу ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року за наявності підстав, передбачених статтями 54-55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року, ч. 1 ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 54 і 55 КПК 1960 року та статтями 75-79 КПК, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

У заяві судді ОСОБА_3 йдеться про неможливість його участі у розгляді заяви ОСОБА_17 , оскільки він раніше у складі колегії суддів Апеляційного суду Львівської області розглядав справу заявника (№ 1-36/2001), щодо якого було постановлено вирок.

Зазначені в заяві судді факти підтверджуються наявними у Верховному Суді даними, відображеними у вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року.

Отже, матеріали провадження містять обставини, які можуть викликати сумнів у сторін стосовно неупередженості судді ОСОБА_3 , що відповідно до статей 54, 55 КПК 1960 року, а також п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК перешкоджає його участі у розгляді звернення ОСОБА_17 .

Такий підхід узгоджується з практикою міжнародної судової установи (наприклад, рішення у справі «Пероте Пеллон проти Іспанії» від 25 липня 2002 року (№ 45238/99)) та усталеною практикою Великої Палати (ухвали від 19 квітня, 7 червня, 26 жовтня 2021 року у провадженнях № 13-55зво21, 13-96зво21, 13-217зво21, справи № 1-6/2003, 1-24/2002, 1-15-2006 відповідно).

Крім того, Велика Палата 6 червня 2022 року задовольнила подібну заяву судді ОСОБА_3 та відвела його від участі у розгляді попереднього звернення засудженого ОСОБА_17 про перегляд цих самих судових рішень.

З урахуванням наведених обставин і законодавчих приписів Велика Палата вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з метою уникнення повторної участі судді ОСОБА_3 у розгляді справи та запобігання виникненню у сторін сумніву стосовно неупередженості суду.

З огляду на викладене, керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_17 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_5 ОСОБА_12 ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_7 ОСОБА_14 ОСОБА_8 ОСОБА_15 ОСОБА_16