Справа № 163/265/22 Провадження №11-кп/802/292/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 12 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого вироком Заокського районного суду Тульської області Російської Федерації від 20 травня 2015 року за ч. 1 ст. 105 Кримінального кодексу Росії до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, якому ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 29 травня 2018 року вирок суду іноземної держави приведено у відповідність із законодавством України та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, 26 травня 2021 року звільненого умовно - достроково з Полицької виправної колонії Рівненської області (№76),

засуджено за п.п.4, 13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 14 (чотирнадцять) років 9 (дев`ять) місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заокського районного суду Тульської області Російської Федерації від 20 травня 2015 року за ч. 1 ст. 105 Кримінального кодексу Росії, який ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 29 травня 2018 року приведено у відповідність із законодавством України, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту затримання, а саме з 18 грудня 2021 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Вироком також вирішено питання речових доказів та арешт майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, 16 грудня 2021 року, в обідню пору, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , де він спільно проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході конфлікту з останньою, що виник між ними під час спільного розпивання спиртних напоїв на грунті ревнощів до ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_11 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді смерті останньої, і бажаючи її настання, діючи з особливою жорстокістю, з метою спричинення потерпілій нестерпного фізичного болю та сильних страждань наніс 3 (три) сконцентровані удари кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого остання впала на землю. У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, направлені на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 , наніс близько 5 ударів ногою без взуття в область грудної клітки, тулуба та нижніх кінцівок останньої, після чого взяв в руку гумовий чобіт та наніс ним ще не менше 7 ударів в різні ділянки її тіла, та продовжив систематично заподіювати численні удари невстановленим тупим твердим предметом по тілу ОСОБА_11 протягом тривалого часу - до 24 годин, в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, крововиливи в м`які покрови голови, перелом кісток носа, численні синці голови обличчя, садна обличчя, верхній губи, крововиливи в слизові оболонки обох губ; розтрощення грудної клітки з численними переломами ребер справа та зліва - переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - го ребер зліва по середньо - ключичній лінії, 5, 6, 7, 8, 10, 11 - го ребер зліва по лопатковій лінії, 3, 4, 5, 7, 8, 10 - го ребер зліва по пригрудинній лінії, 7, 8, 9, 10, 11 - го ребер справа по середньоключичній лінії, 3, 4, 6, 7, 8 -го ребер справа між пригрудинною та середньо - ключичною лініями; перелом тіла грудини; перелом грудного відділу хребта з майже повним розривом міжхребцевого з`єднання між 9-тим та 10-м грудними хребцями; множинних синців та саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які могли утворитися внаслідок дії тупих предметів, ускладнились загрозливим для життя станом здоров`я - шоком і стосовно живих осіб у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпіла померла на місці події. Причиною смерті ОСОБА_11 стала сукупність вищевказаних тілесних ушкоджень, між якими та смертю потерпілої є прямий причинний зв`язок.

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що під час вчинення своїх умисних дій, направлених на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , та виразились у нанесенні потерпілій протягом тривалого часу - до 24 годин, великої кількості не менше 27 (двадцять сім) ударів у різні ділянки тіла, у тому числі, де знаходяться життєво - важливі органи, а саме в голову, грудну клітку, він спричиняє їй нестерпний фізичний біль та сильні страждання, та бажав спричинити потерпілій такий нестерпний фізичний біль та сильні страждання, таким чином вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 з особливою жорстокістю.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та грубо порушує норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду, що доводи суду першої інстанції є надуманими і ґрунтуються лише на припущеннях, докази дослідженні судом упереджено, не в повному обсязі. Зазначає, що не погоджується із кваліфікацією інкримінованого йому злочину, оскільки він не мав наміру вбивати ОСОБА_11 , а тільки наніс їй тілесні ушкодження.

Посилаючись на вищевказані обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 121 КК України. Водночас, повторно викликати і допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 121 КК України. Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Вказує, що із показів обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав в ході розгляду справи судом першої істанції, у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_11 , а все відбулось дуже швидко, на грунті різко виниклих неприязних стосунків із - за ревнощів та конфлікту щодо спільного майна. В ході даного конфлікту він наніс ОСОБА_11 біля 10-ти ударів руками, ногою та резиновим чоботом в різні частини тіла. Все це відбулось на протязі нетривалого часу. Зазначені у вироку обставини, що ОСОБА_7 продовжував систематично заподіювати численні удари невстановленим тупим твердим предметом по тілу ОСОБА_11 протягом тривалого часу - до 24 годин, є надуманими і нічим не підтвердженими в ході судового рогляду справи. Виступаючи в дебатах, прокурор зазначив, що час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не встановлений. Водночас, зазначає про те, що свою агресивну поведінку ОСОБА_7 пояснював тим, що раніше мав тяжку черепно - мозкову травму. Така поведінка обвинуваченого частково підтверджується проведеною судово-психіатричною експертизою та показами експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 даними ними в судовому засіданні. Допитані в ході судового розгляду свідки по справі дали покази, проте всі вони не були прямими свідками даної події. Разом з тим, проведена в ході досудового слідства судово - медична експертиза трупа ОСОБА_11 сама по собі не спростовує покази обвинуваченого ОСОБА_7 у тій частині, що з моменту спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та її смертю пройшов значний період часу. Таким чином, на думку сторони захисту це свідчить про те, що в діях ОСОБА_7 вбачається склад злочину, передбачений ч.2 ст. 121 КК України, а не ст.115 КК України.

В апеляційний суд потерпіла ОСОБА_10 , не з`явилась, хоча повідомлялась належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило. Водночас, в апеляційному суді в режимі відеоконференції присутній представник останньої.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого, який не виявив бажання висловити свою позицію сприводу поданих апеляційних скарг та його захисника, який підтримав подані апеляції в повному обсязі, прокурора та представника потерпілої, які вважали скарги безпідставними та просили залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Водночас, судове рішення в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за п.п.4, 13 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивства), з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України.

При цьому, посилання сторони захисту в апеляційних скаргах про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Суду дав показання про те, що 16 грудня 2021 року в обідню пору, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в одній з кімнат житловому будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту щодо майна ОСОБА_11 , наніс останній більше десяти ударів руками, ногами та резиновим чоботом в різні частини тіла. Наміру вбивати ОСОБА_11 у нього не було. Просить суд суворо не карати.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції показала про те, що ОСОБА_7 проживав разом в будинку в с. Заболоття з її покійною мамою, ОСОБА_11 19 грудня 2021 року зранку їй зателефонувала дочка ОСОБА_18 та повідомила, що ОСОБА_7 вбив бабу ОСОБА_11 . Приїхавши в село до будинку, де проживала мама, побачила, що остання лежала мертва на ліжку. Просила суд максимальну міру покарання для обвинуваченого.

Показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні підтвердили факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 разом в будинку у с. Заболоття.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка дала суду показання про те, що 17 грудня 2021 року принесла до будинку ОСОБА_11 пенсію. Через двері будинку ОСОБА_7 повідомив, що останньої немає в будинку. Пенсію завжди отримувала ОСОБА_11 .

Показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , які в судовому засіданні в суді першої інстанції дали показання про те, що 18 грудня 2021 року у вечірню пору приїхали до будинку в с. Заболоття. Будинок був відкритий. У кімнаті будинку на одному ліжку лежала мертва ОСОБА_11 . Вона була гола та вся у синцях та крові. На другому ліжку в кімнаті спав п`яний ОСОБА_7 . ОСОБА_21 викликав поліцію.

Показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_15 , які показали, що дізналися про смерть ОСОБА_11 18 грудня 2021 року від внучки покійної, ОСОБА_18 . В будинку, де проживала ОСОБА_11 , побачили, що остання лежала мертва на ліжку. Тіло було все в гематомах, ОСОБА_7 сидів у кімнаті в стані алкогольного сп`яніння.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка дала суду показання про те, що дізналися про смерть ОСОБА_11 18 грудня 2021 року від ОСОБА_21 . В будинку, де проживала ОСОБА_11 , побачила, що остання лежала мертва на ліжку. Тіло було все в гематомах, обличчя було синього кольору, волосся було обстрижене, ОСОБА_7 сидів у кімнаті в наручниках.

Показаннями експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердили проведений ними висновок судово-психіатричної експертизи №18 від 20 січня 20222 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені безпосередньо в судовому засіданні письмові докази, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 грудня 2021 року, відповідно до якого встановлено, що 18 грудня 2021 року о 18 год. 18 хв. в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено труп громадянки ОСОБА_11 , 1946 року народження, з тілесними ушкодженнями у вигляді множинних гематом голови, обличчя, грудної клітки, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок;

- рапорт про повідомлення від 18.12.2021 року за № 5013, відповідно до якого встановлено, що заявник ОСОБА_21 повідомив про те, що ОСОБА_7 вбив свою тещу ОСОБА_11 за місцем проживання останньої. Водночас, зазначив, що на тілі ОСОБА_11 є багато синців та на шиї сліди від удушення;

- протокол огляду місця події від 18.12.2021 року та фотознімків до нього, з яких вбачається, що місце скоєння кримінального правопорушення є приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому було виявлено тіло жінки без ознак життя. Встановлені протоколом огляду обставини підтвердились оглядом в судовому засіданні відео запису до протоколу та протоколом огляду трупа від 19 грудня 2021 року;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 та продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису вказаного слідчого експерименту від 19 грудня 2021 року, який проводився в приміщенні житлового будинку в АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_7 розповів та показав як у спальній кімнаті даного будинку наносив удари ОСОБА_11 в голову, близько 3-х ударів, від яких вона впала на підлогу. Після чого продовжував наносити удари лівою ногою по всьому тілу ОСОБА_11 . Після того як наносив удари по тілу останньої, то вдарився об її кисть, можливо коліно, та відчув сильний біль у великому пальці на лівій нозі. Потім почав наносити удари по всьому тілу ОСОБА_11 гумовим чоботом, який стояв поруч, вказаних ударів було близько 5-7;

- висновок судово медико - криміналістичної експертизи №18-МК від 02.03.2022 року, відповідно до якого встановлено, що враховуючи масивність травми, множинність переломів ребер, грудини, хребта з розтрощенням грудної клітки наявних на тілі потерпілої ОСОБА_11 , можна судити про те, що ОСОБА_7 під час проведення його допитів та слідчого експеременту частково дає правдиві показання про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , їх механізм та кількість ушкоджень. Беручи до уваги морфологічні ознаки (наявність непрямого зламу грудини і зламу грудного відділу хребта) можна судити про те, що дія сили була направлена в ділянку спини потерпілої, а тіло перебувало в горизонтальному положенні, грудиною притиснуте до твердої поверхні; наявність множинних прямих зламів ребер свідчить про безпосередню дію тупих твердих предметів на них. Під час заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень положення її тіла змінювалось, підтвердженням чому являється розташування тілесних ушкоджень по різних анатомічних лініях та ділянках її тіла;

- висновок експерта №16 від 17.01.2022/28.01.2022 року імунологічної експертизи, відповідно до якого встановлено, що на представлених на дослідження: одязі потерпілої ОСОБА_11 , а саме: спідниці синього кольору, спідниці клітчастій чорно-білого кольору, підодіяльнику з малюнком у вигляді квітів, підодіяльнику сірого кольору, наволочці сірого кольору, наволочці з різнокольоровим малюнком, покривалі, двох ганчірках, одязі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: джинсових штанах, майці - виявлені сліди крові людини;

- висновок судово - медичної гістологічної експертизи №1060 від 10.01.2022/13.01.2022 року, відповідно до якого, виявлені у ОСОБА_11 субарахноїдальний крововилив в корі великої півкулі та субдуральний крововилив є прижиттєвими;

- висновок експерта №102 від 19.12.2021 року судово - медичної експертизи ОСОБА_7 , відповідно до якого встановлено, що на тілі останнього при освідуванні виявлено садно в виличній ділянці справа, яке розташоване на фоні синця, утворились внаслідок тупого предмету з шорсткою діючою поверхнею, можливо не більш чим за близько 1-2 доби до часу його освідування і носять ознаки легких тілесних ушкоджень;

- висновок експерта №81 від 19.12.2021 року/23.02.2022 року судово -медичної експертизи, висновок експерта №81-а від 02.03.2022року додаткові судово - медичні експертизи та висновок експерта №4 від 03.03.2022 року/09.03.2022 року комісійної судово - медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , відповідно до яких встановлено, що на талі останньої виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду та м`які оболонки головного мозку, крововилили в м`які покрови голови, перелом кісток носа, численні синці голови обличчя, садна обличчя, верхній губи, крововиливи в слизові оболонки обох губ; розтрощення грудної клітки з численними переломами ребер справа та зліва - переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - го ребер зліва по середньо - ключичній лінії, 5, 6, 7, 8, 10, 11 - го ребер зліва по лопатковій лінії, 3, 4, 5, 7, 8, 10 - го ребер зліва по пригрудинній лінії, 7, 8, 9, 10, 11 - го ребер справа по середньоключичній лінії, 3, 4, 6, 7, 8 -го ребер справа між пригрудинною та середньо - ключичною лініями; перелом тіла грудини; перелом грудного відділу хребта з майже повним розривом міжхребцевого з`єднання між 9-тим та 10-м грудними хребцями; множинних синців та саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які могли утворитися внаслідок дії тупих предметів, ускладнились загрозливим для життя станом здоров`я - шоком і стосовно живих осіб у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Причиною смерті ОСОБА_11 стала сукупність вищевказаних тілесних ушкоджень - масивна тупа травма тіла з закритою черепно-мозковою травмою з крововиливом під тверду та м`які оболонки головного мозку, розтрощенням грудної клітки з численними переломами ребер справа та зліва, перелом грудини та перелом грудного відділу хребта, які ускладнилися шоком, венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком легенів і головного мозку, що і стало безпосередньою причиною її смерті. Між даними ушкодженнями і наступом її смерті існує прямий причинний зв`язок. Враховуючи морфологічні ознаки, локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень, які віднесено до групи ІІ, можна стверджувати, що було не менше 27 контактів травмуючих предметів з тілом ОСОБА_11 ;

- висновок судової амбулаторної комплексної психолого - психіатричної експертизи №18 від 20.01.2022 року, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_7 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованих йому протиправних дій, ознаки органічного емоційного лабільного розладу в ст. компенсації, однак ступінь змін зі сторони психіки була не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_7 перебував у стані простого алкогольного сп`яніння. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує. На час правопорушення ОСОБА_7 у стані фізіологічного афекту чи в іншому особливому емоційному стані (стрес, фрустрація, психоемоційне збудження), як психологічної підстави для сильного душевного хвилювання, не знаходився;

- висновок експерта судової імонологічної експертизи №16 від 17.01.2022 року/28.01.2022 року, відповідно до якого встановлено, що кров на футболці, ножі, змивах речовини бурого кольору з поверхні деревної коробки вхідних дверей в будинок, змивах речовини бурого кольору з поверхні підлоги на веранді, коридорі, з поверхні підлоги у кімнаті, м`якого крісла, вилучені 20 грудня 2021 року під час проведення огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 може походити від потерпілої ОСОБА_11 ;

- висновок експерта судової цитологічної експертизи №4 від 17 січня 2022/24 січня 2022 року, відповідно до якого встановлено, що при судово медичному дослідженні резинових чобіт зеленого кольору, кров в об.2, 3, 4 на лівому та в об.5, 6 на правому резинових чоботях походять від особи, кров якої також містить антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що також не виключає їх походження за рахунок потерпілої ОСОБА_11 ;

- висновок експерта судової цитологічної експертизи №6 від 26 січня 2022/03 лютого 2022 року, відповідно до якого встановлено, що при судово медичному дослідженні господарської сокири та пластмасового відра, сліди крові на відрі (об.5) та епітеліальні клітини на дні відра (об.6) можуть походити від особи жіночої генетичної статі, кров якої містить антигени А і В ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_11 . Що ж стосується слідів крові на відрі об.1-4, 6, то вони походять від особи, кров якої містить антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що також не виключає їх походження від потерпілої ОСОБА_11 . При судово-медичному дослідженні господарської сокири кров та епітеліальні клітини людини не виявлені;

- висновок експерта судової цитологічної експертизи №7 від 26 січня 2022 року/03 лютого 2022 року, відповідно до якого встановлено, що при судово медичному дослідженні піднігтьового вмісту рук потерпілої ОСОБА_11 , кров, що була виявлена в піднігтьовому вмісті її рук, походить від особи, кров якої містить антигени А і В ізосерологічної системи АВО, або від змішування крові осіб з різною комбінацією вищевказаних антигенів в крові, що не виключає її походження від неї самої. Домішки крові від ОСОБА_7 теж не виключаються, якщо на момент скоєння злочину у нього були пошкодження, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, вони суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України, а саме: умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивства), з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, а не за п.п.4, 13 ч.2 ст.115 КК України, до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, згідно роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

В ході розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , завдаючи ОСОБА_11 тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, викладених вище, розумів можливі негативні наслідки своїх дій, що фактично настали, у виді смерті останньої і бажав їх настання.

Такий висновок місцевого грунтується на тому, що ОСОБА_7 , у помешканні ОСОБА_11 , спільно з нею розпивав спиртні напої, в ході чого, через ревнощі ОСОБА_11 , виник конфлікт під час якого ОСОБА_7 , завдав їй численні удари руками, ногами та резиновим чоботом в ділянку голови, обличчя, тулуба та кінцівок. Характер, локалізація та кількість ударів, ненадання обвинуваченим першої медичної допомоги, не викликом швидкої допомоги, не повідомленням органів поліції та залишенням ОСОБА_11 помирати, свідчать про усвідомлення ним небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя ОСОБА_11 , передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останньої та бажав цього.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за п.п.4, 13 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивства), з особливою жорстокістю, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України є правильною.

За таких обставин, посилання сторони захисту про перекваліфікацію дій останнього на ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, спростовану судом першої інстанції, яка є нічим іншим, як способом пом`якшення кримінальної відповідальності для винного.

Доводи сторони захисту, про те, що зазначені у вироку суду першої інстанції обставини, що ОСОБА_7 продовжував систематично заподіювати численні удари невстановленим тупим твердим предметом по тілу ОСОБА_11 протягом тривалого часу - до 24 годин, є надуманими і нічим не підтвердженими в ході судового рогляду справи, не беруться до уваги, так як повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як про це просить сторона захисту, оскільки нею не наведено з цього приводу належних мотивів.

Зазначені у вироку обставини, що ОСОБА_7 продовжував систематично заподіювати численні удари невстановленим тупим твердим предметом по тілу ОСОБА_11 протягом тривалого часу - до 24 годин, є надуманими і нічим не підтвердженими в ході судового рогляду справи.

Щодо міри призначеного обвинуваченій покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, злочин, який вчинив обвинувачений, передбачений п.п.4, 13 ч.2 ст. 115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, з умисною формою вини.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення передбаченого, ч.1 ст. 115 КК України, за яке відбував реальну міру покарання, що не заперечував в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні малолітніх дітей не має, на обліку у лікаря - психіатра і лікаря нарколога не перебуває, а також наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та відсутністю обставин, що його пом`якшує, дійшов правильного висновку, що строк позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити ближче до максимальної межі покарання передбаченого санкцією пунктів 4, 13 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, із застосуванням ст.71 КК України, остаточно визначив покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

Правильними є також висновки місцевого суду щодо вирішення долі речових доказів, а також арешт майна, оскільки вони відповідають положенням ст.ст.100, 174 КПК України.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 12 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинувачений, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді