ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/45/23 Справа № 197/146/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого - ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000307 від 18 жовтня 2020 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в смт. Березнегувате, Березнегуватського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану злочином в розмірі 12988,78 грн., процесуальні витрати в розмірі 13 000 грн. та моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 12000 грн. та в решті позову відмовлено.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

17 жовтня 2020 року приблизно о 19 годині 30 хвилин в темний час доби водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тим самим порушив вимоги п.п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України де зазначено, що «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;» керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів рухався по мокрому асфальтному покриттю вул. Центральна в с. Шестірня, Широківського району, Дніпропетровської області з боку смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області в напрямку с. Ганівка, Високопільського району, Херсонської області, при цьому проїзна частина вулиці була освітлена ліхтарями вуличного зовнішнього освітлення а швидкість руху автомобіля складала приблизно 40 км/год.

В цей час, попереду нього, в смузі руху керованого ним автомобілю «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в попутному з ним напрямку рухався мотоблок марки «Калуга» з причіпом без вантажу, під керуванням водія ОСОБА_9 , швидкість руху мотоблока складала близько 10 км/год.

Водій ОСОБА_7 , наближаючись до мотоблока марки «Калуга» з причіпом без вантажу, який рухався попереду нього в межах смуги руху керованого ним автомобіля «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був розцінити його як перешкоду для руху та зменшити швидкість аж до зупинки, або безпечно для інших учасників руху об`їхати його, але проявив неуважність до дорожньої обстановки та не застосував гальмування, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5., 2.3. б), д), 1.10. та 12.3. Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 , шляхом своєчасного застосування гальмування мав об`єктивну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди, однак, в результаті сукупності порушень вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоблоком марки «Калуга» з причіпом без вантажу, який рухався попереду нього, контактувавши при цьому передньою частиною керованого ним автомобіля з задньою частиною причепа мотоблоку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був травмований водій мотоблоку марки «Калуга» з причіпом без вантажу - ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малої гомілкової кістки в верхній третині; перелом головки основної фаланги 5-го пальця правої стопи, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 12.3. Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , є прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами стоком на 2 роки. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 80000 грн., майнову шкоду в розмірі 12988,78 грн. та процесуальні витрати в розмірі 13000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, потерпілий посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання потерпілого, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що кримінальне правопорушення було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, за кермом технічно несправного транспортного засобу. Разом із цим, суд не врахував, що завдану злочином шкоду обвинувачений не відшкодував. Окрім наведеного, потерпілий вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає понесеним ним моральним втратам, пов`язаним з пошкодженням його майна та порушенням звичного способу життя.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині оскарження розміру моральних збитків, обвинуваченого та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, потерпілим не оскаржуються.

За таких обставин, суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також обґрунтованості визначеної судом суми моральної шкоди.

При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який в силу статті 89 КК України раніше не судимий, працює водієм ТОВ «Шестірня», за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має малоолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Окрім цього, суд врахував досудову доповідь від 09.06.2021 №21/42/1011-21, складенуШироківським районним сектором філії ДУ "Центр пробації" у Дніпропетровській області, згідно з якою на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, спрямованих на попередження вживання алкоголю.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а якості таких, що в силу вимог ст. 66 КК України його обтяжують, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив обвинуваченому основне покарання у виді обмеження волі, звільнивши останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам кримінального провадження, згідно з якими обвинувачений хоча і вчинив злочин з необережності, проте перебував при цьому у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_7 не відшкодував завдану потерпілому шкоду.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті - виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який в силу статті 89 КК України раніше не судимий, працює водієм ТОВ «Шестірня», за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має малоолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, згідно з досудовою доповіддю від 09.06.2021 №21/42/1011-21, складеною Широківським районним сектором філії ДУ "Центр пробації" у Дніпропетровській області, виконання обвинуваченим покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, спрямованих на попередження вживання алкоголю. При цьому, суд враховує також й те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та завдану злочином шкоду не відшкодував.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а якості таких, що в силу вимог ст. 66 КК України його обтяжують, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, а також й додаткове - у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке учасниками провадження не оскаржувалось, що відповідатиме особі обвинуваченого та сприятиме його виправленню.

Вирішуючи питання обґрунтованості визначеної судом суми моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілим було заявлено вимоги про відшкодування на його користь моральної шкоди, яку він оцінив у 80000 грн.

Разом із цим, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

Надаючи оцінку доводам потерпілого у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення відповідає фактично понесеним потерпілим моральним втратам.

Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий дійсно зазнав страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, внаслідок отримання тілесних ушкоджень та необхідності лікування.

Ці обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків в сумі 12000грн. відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілого, а тому підстави для збільшення розміру стягнення моральних збитків у колегії суддів відсутні.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання, з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами стоком на 2 (два) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4