У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2023 року, якою звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014, у виді позбавлення волі строком на 5 років, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

засуджений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 про звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Судом задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Пояснює, що ОСОБА_7 був обізнаний про те, що вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014р. він засуджений до 5 років позбавлення волі, проте протягом всього часу до моменту затримання не вжив заходів до його виконання. Крім того, Миколаївським районним управлінням поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 розшукувався як кримінальний злочинець, що ухиляється від виконання вироку суду. 28.12.2016р. ОСОБА_7 був оголошений в розшук. Документальне підтвердження заходів, що вживались для розшуку ОСОБА_7 зберігається в матеріалах оперативно-розшукової справи.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

03.11.2022р. до Заводського районного суду м. Миколаєва адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В обґрунтування клопотання зазначив, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2014 ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки, з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014 , вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2014 в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України - скасовано. Ухвалено: вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 121 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання. Разом з цим засуджений ОСОБА_7 був затриманий лише 31.10.2022. Приймаючи до уваги, що відповідно до ч.1 п.3 ст. 80 КК України на момент затримання засудженого ОСОБА_7 строки давності виконання обвинувального вироку сплинули, адвокат ОСОБА_9 просив звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2022 року, задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Задовольняючи клопотання захисника суд зазначив, що суду не надано будь-яких належних, достовірних, переконливих доказів на підтвердження факту ухилення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за обвинувальним вироком суду, не надано до судового засідання матеріалів розшукової справи, а тому у суду була відсутня об`єктивна можливість перевірити відомості щодо підстав оголошення у розшук ОСОБА_7 та видів оперативно-розшукових заходів щодо його розшуку, які б дійсно підтверджували факти винної поведінки засудженого по ухиленню від відбуття призначеного покарання.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судової та оперативно-розшукової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Положеннями частини 1 статті 80 КК України передбачено, що: особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно з ч. 3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Як вбачається з матеріалів судової справи, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2014 ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки, з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2014 в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.. 75 КК України скасовано. Ухвалено: вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 121 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання. Вирок набрав законної сили 16.06.2014 року та 19.06.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було скеровано розпорядження про виконання вироку щодо ОСОБА_7 . Разом з тим, ОСОБА_7 на виконання вироку було затримано лише 31.10.2022, та поміщено до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оперативно-розшукової справи, суд на протязі 2014-2016 року неодноразово надсилав до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області запити для прийняття заходів до виконання вироку щодо ОСОБА_7 . Між тим, будь-якої інформації від Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області не отримував. І лише 28.12.2016 року на підставі постанови оперуповноваженого була заведена оперативно-розшукова справа щодо ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор зауважує, що Миколаївським районним управлінням поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 розшукувався як кримінальний злочинець, що ухиляється від виконання вироку суду та 28.12.2016р. ОСОБА_7 був оголошений в розшук, що відповідно до положень ч. 3 ст.80 КК України, зупиняє перебіг давності.

Апеляційним судом була оглянута в судовому засіданні оперативно-розшукова справа стосовно ОСОБА_7 та зроблено висновок, що розшукова справа заведена формально, формально ж проводився і його розшук ОСОБА_7 .. На це вказує той факт, що оперативними працівниками поліції були лише направлені запити до різних лікувальних закладів та установ для отримання інформації щодо ОСОБА_7 , натомість не опитані громадяни, які проживають по сусідству з розшукуваним за місцем його мешкання, не опитані родичі та друзі ОСОБА_7 , не прийняті інші будь які дієві заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що весь час (коли його нібито розшукували) він проживав за адресою, вказаною у вироку. Проживав разом з матір`ю та за межі міста не виїжджав, адресу проживання за цей час не змінював.

Крім того, допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які тривалий час проживають в одному під`їзді з ОСОБА_7 , підтвердили факт проживання останнього за його місцем реєстрації по АДРЕСА_1 з 2014 по теперішній час. Крім того, зазначили, що працівники поліції жодного разу до них не звертались, як до сусідів з приводу розшуку ОСОБА_7 . Факт проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , з 2014 до теперішнього часу також підтверджується актом про проживання особи за місцем реєстрації від 21.11.2022. Пояснення свідків підтверджуються матеріалами оперативно-розшукової справи, яка не містить будь-якої інформації про те, що працівниками поліції здійснювався вихід на місце проживання засудженого, опитувались його сусіди чи родичі.

Таким чином, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надано будь-яких належних, достовірних, переконливих доказів на підтвердження факту ухилення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за обвинувальним вироком суду. Формально заведена розшукова справа та неналежне виконання працівниками поліції своїх обов`язків щодо виконання вироку та встановлення місця перебування особи, яка нібито перебуває у розшуку не свідчать про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що оголошення у розшук засудженого ОСОБА_7 саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від відбування покарання за вироком суду та з урахуванням зазначеного, прийшов до висновку про відсутність існування сукупності фактів які б слугували підставою для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК. Такий висновок суду першої інстанції є вірним, обґрунтованим та законним.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає доводи прокурора про ухилення ОСОБА_7 від виконання вироку не доведеними, за такого, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 грудня 2023 року, якою звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2014, у виді позбавлення волі строком на 5 років, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: