ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/597/23 Справа № 172/265/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000029 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин;

- за ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , - задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн. 00 коп.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Близько 02.00 години 19.02.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув через город зі свого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , після чого відчинивши хвіртку проник на територію вищевказаного домоволодіння, та перебуваючи біля вхідних дверей будинку, керуючись прямим умислом, направленим на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав та відповідного дозволу ОСОБА_9 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла та іншого володіння особи, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, шляхом демонтування скла та дерев`яної віконної рами проник через вікно до вказаного житлового будинку, чим порушив право власника будинку на недоторканість житла, тим самим незаконно проник до середини будинку ОСОБА_9 .

Крім цього, в цей же день та час, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на вчинення статевого акту з ОСОБА_9 , з якою був особисто знайомий, зайшов до спальної кімнати будинку, де на той час на дивані спала ОСОБА_9 , ліг до останньої на диван з лівої сторони від потерпілої, після чого здійснив раптовий напад на потерпілу, а саме розірвавши спідню білизну потерпілої (труси) та із застосуванням фізичного насильства, закриваючи рот ОСОБА_9 своєю правою рукою, щоб остання не мала змоги кликати на допомогу, схопивши та стискаючи ОСОБА_9 руками за талію, щоб остання не мала змоги чинити опір, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_9 з використанням геніталій, яке тривало не більше 30 хвилин.

Крім того, в цей же день та час, у ОСОБА_7 , який перебував у будинку ОСОБА_9 , за вищевказаною адресою та вчиняв відносно потерпілої інші кримінальні правопорушення, отримавши спротив від останньої, маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи умисел, направлений на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, перебуваючи у положенні сидячи на ОСОБА_9 , яка в той час перебувала у положенні лежачи на спині, схопив її обома своїми руками за праве та ліве стегно, потім розвернувся обличчям до потерпілої, тримаючи ОСОБА_9 лівою рукою, та наніс правою рукою потерпілій не менше трьох ударів по обличчю. В цей час ОСОБА_9 вдалося вирватися та вибігти з будинку у двір, щоб покликати на допомогу, але ОСОБА_7 наздогнав останню, та, перебуваючи за спиною потерпілої у положенні стоячи, схопив її лівою рукою за волосся, а правою закриваючи рот, щоб вона не мала змоги кликати на допомогу, затягнув потерпілу до будинку та не відпускаючи ліву руку з волосся, правою рукою наніс не менше шести ударів по голові ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 затягнув ОСОБА_9 до спальної кімнати, поставив потерпілу у положенні на четвереньки, лівою рукою тримав за волосся, а правою наніс не менше трьох ударів по спині потерпілої.

Внаслідок умисних, протиправних дій, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, численних синців обох верхніх кінцівок, синця на правому стегні, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд даної справи у суді першої інстанції.

Вважає зазначений вирок незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що підготовче судове засідання у справі відбулось 19.05.2022 року за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника. Представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_10 через систему електронного суду було подано заяву про здійснення підготовчого засідання за відсутності потерпілої. На думку обвинуваченого, наявна у справі заява адвоката ОСОБА_10 не може вважатись виправданням існування цієї обставини, адже станом на 19.05.2022 року суд не мав у розпорядженні документів на підтвердження повноважень ОСОБА_10 як представника потерпілої, а отже не мав підстав сприймати його як таку процесуальну особу. Такі документи (копія договору та копія свідоцтва адвоката) були оглянуті судом лише 15.09.2022 року, - під час вивчення письмових матеріалів справи.

Вважає, в порушення вимог ч. 5 ст. 314, ст. 314-1 КПК України, судом не було вирішено питання щодо складання досудової доповіді. В порушення вимог ч. 2 ст. 316 КПК України за наслідками проведення підготовчого засідання судовий розгляд був призначений на 22.06.2022 року, тобто пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Обвинувачений зазначає, що в тексті ухвали суду від 19.05.2022 року про призначення справи до розгляду зазначено, що прокурор прохав призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, що і було вирішено у резолютивній частині. Однак у підготовчому засіданні у своїй промові прокурор клопотав про здійснення саме закритого судового розгляду. Сторона захисту з цього приводу не висловлювалась. Вважає незрозумілою позицію суду.

22.07.2022 року на початку стадії судового розгляду, після виконання зазначених у статтях 342 та 343 КПК України дій, головуючим, у порушення вимог ст. 344 КПК України, не було оголошено склад суду, прізвища прокурора, потерпілої, її представника, секретаря судового засідання, не роз`яснено учасникам судового провадження право відводу і не з`ясовано, чи заявляють вони кому-небудь відвід.

Після проголошення обвинувального акту прокурором, у порушення вимог ч. 1 ст. 348 КПК України судом не було роз`яснено суть обвинувачення, а поставлено питання чи зрозуміле йому та чи визнає себе винним.

Вважає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 349 КПК України головуючим не надано обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови.

Цивільний позов потерпілою було проголошено в судовому засіданні після з`ясування головуючим питання чи визнає він себе винним, тобто з порушенням ч. 3 ст. 347 КПК України.

На його думку, допит потерпілої ОСОБА_9 відбувся в судовому засіданні 22.07.2022 року, але замість прокурора першим потерпілу допитав головуючий, а вже після цього обвинувачення та сторона захисту.

На початку судового засідання, що відбулось 15.09.2022 року, суд зазначив, що раніше оголошувалась перерва для виклику до суду та допиту свідків, і перейшов до допиту свідка ОСОБА_11 (його матері). Хоча, 22.07.2022 року, судом у порядку ст. 349 КПК України було встановлено інший порядок дослідження доказів.

Посилається, що допит свідка ОСОБА_11 , як і потерпілої ОСОБА_9 , також відбувся з порушенням вимог ч. 6 ст. 352 КПК України, замість прокурора першим свідка допитав головуючий, а вже після цього сторона обвинувачення та сторона захисту.

Письмові матеріали кримінального провадження, які були досліджені у судовому засіданні 15.09.2022 року, у порушення вимог ч. 1 ст. 358 КПК України не були повністю оголошені головуючим. Суд обмежився лише проголошенням назви кожного документу, а також його заключної частини. Після проголошення письмових матеріалів справи не було з`ясовано в учасників провадження наявність питань, зауважень, клопотань щодо цих документів.

У судове засідання, що відбулось 17.10.2022 року, з`явились прокурор, представник потерпілої, обвинувачений та його захисник, але не з`явилась потерпіла ОСОБА_9 . Між тим, судом не було поставлено на обговорення учасників справи питання щодо неявки потерпілої, та чи можна слухати справу за її відсутності.

Вважає, що висновки експертів є недопустимими доказами. Слідчий експеримент було проведено без адвоката.

Зазначає, що він не скоював інкримінованих йому правопорушень, на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду визнавав свою провину, однак робив це з причини того, що працівники поліції йому пообіцяли, що у разі якщо він буде погоджуватись із обвинуваченням, то в суді отримає покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, тому він, будучи наляканим, погодився, і обмовив себе.

Пояснення потерпілої вважає необ`єктивними.

- представник потерпілої просить вказаний вирок, - скасувати. Постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 1 року виправних робіт; за ч. 1 ст. 152 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В частині задоволення позовних вимог, - задовольнити повністю позовну заяву, в частині стягнення моральної шкоди, та додатково стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 450 000 грн.

Вважає, що призначене покарання обвинуваченому є занадто м`яким та таким, що не відповідає, в даному конкретному випадку, меті покарання.

На думку апелянта, часткове задоволення позовних вимог не відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілої, а апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 та просили її задовольнити, думку потерпілої та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор або суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, за які він засуджений, за наведених у вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно кваліфікував:

- за ч. 1 ст. 162 КК України (які виразилися у незаконному проникненні до житлового будинку ОСОБА_9 );

- за ч. 1 ст. 152 КК України (які виразилися у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування));

- за ч. 1 ст. 125 КК України (які виразилися в умисному завданні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді синця на обличчі, численних синців обох верхніх кінцівок, синця на правому стегні, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень).

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вище зазначених кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, від дачі показань відмовився. Цивільний позов в частині матеріальних збитків визнав повністю та сплатив їх на стадії судового розгляду. Моральну шкоду визнав частково в розмірі 20 000 грн.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 провину у скоєнні зазначених злочинів не визнав та зазначив, що він визнавав свою провину в суді та на досудовому слідстві, оскільки під час його затримання працівники поліції пообіцяли йому, що у разі якщо він буде погоджуватись із обвинуваченням, то в суді отримає покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, і він, будучи наляканим, погодився, і обмовив себе. Пояснив, що до потерпілої він не приходив, не пошкоджував ніяких шибок, та не ґвалтував її.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції провів щодо ОСОБА_7 повний та неупереджений судовий розгляд, дотримавшись вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином.

Доводи ОСОБА_7 про його невинуватість у скоєному спростовані:

- послідовними показами потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила обставини вчинення відносно неї кримінальних правопорушень таким чином, як вони викладені вище. Пояснила, що повністю впевнена, що саме ОСОБА_7 її згвалтував та спричинив вказані вище тілесні ушкодження. Також зазначила, що через вказані дії обвинуваченого вона перебуває у тяжкому емоціональному стані та занепокоєння;

- показами свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 18.02.2022 року її співмешканець ОСОБА_12 разом із сином перебували на роботі в м. Синельникове. Вони повернулися додому пізно ввечері, о 23.00 годині. Вранці наступного дня ОСОБА_13 спав, далі приїхали поліцейські та повідомили, що вночі ОСОБА_13 вчинив злочин, який пов`язаний з проникненням до житла та зґвалтуванням жінки.

Будь-яких підстав не довіряти показам потерпілої та свідка колегія суддів не вбачає, оскільки вони є послідовними, та в повній мірі узгоджуються з сукупністю інших доказів, які ретельно проаналізовані та правильно наведені у вироку.

Обставин, які б могли свідчити про те, що потерпіла оговорює обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин та доказів на їх підтвердження обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 доведена і іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця події з фото-таблицею від 19.02.2022 року, згідно якого було оглянуто території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- висновком експерта №1-С від 25.02.2022 року за результатами судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, численних синців обох верхніх кінцівок, синця на правому стегні, які утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень від дії пальців рук людини. Тілесні ушкодження по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У вилучених при експертизі потерпілої біологічних об`єктах виявлено сперматозоїди у піхві, що свідчить про скоєння статевого акту природним шляхом;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2022 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 послідовно показала всі обставини події, що трапилася 19.02.2022 року близько 02.00 години за місцем її мешкання;

- висновком експерта №18-2022р./Е додаткової судово-медичної експертизи від 28.04.2022 року, згідно з яким механізм утворення, характер травмуючого предмету, локалізація, вказана під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_9 , не суперечить обставинам, вказаним потерпілою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.02.2022 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 показав та розповів про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень відносно потерпілої ОСОБА_9 19.02.2022 року;

Будь-яких зауважень, заперечень та скарг обвинуваченим ОСОБА_7 під час та після слідчого експерименту не подавалось.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що усі поставлені обвинуваченим запитання та надані ними відповіді фіксувалися за допомогою відеозйомки, з метою уникнення будь-якої можливості спотворення чи викривлення наданих доказів.

Доводи обвинуваченого про порушення права на захист, оскільки слідчий експеримент відбувався без його адвоката, є необґрунтованим. Адже, як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього, під час проведення слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_7 , йому було роз`яснені його права, в тому числі мати адвоката та на що останній повідомив, що буде захищати себе самостійно.

- висновком експерта №2-С від 11.03.2022 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно з яким у обвинуваченого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі праворуч смугастої форми, яке утворилося від дії предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути нігті людини;

- протоколом огляду предмету від 22.02.2022 року та фототаблицею до нього - наматрацника блакитного кольору, який потерпіла ОСОБА_9 надала для огляду;

- висновком експерта №СЕ-19/104-22/6877-Д від 28.03.2022 року за результатами проведення судово-трасологічної експертизи, згідно з яким один слід пальця руки розмірами 14х22 мм, відкопійований на липку стрічку розмірами 19х107 мм, вилучений 19.02.2022 року в ході огляду місця події за адресою: с. Павлівка, вул. Бабича, 38, залишений мізинцем правої руки особи, дактилокартка якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ;

- висновком експерта №106/2 від 11.04.2022 року за результатами проведення судово- медичної імунологічної експертизи, згідно з яким на наданих на дослідження сірій спортивній кофті з написами білого кольору «CLASSIC ARE», спортивних штанах сірого кольору з написом Colombia, футболці синього кольору з написами білого кольору на іноземній мові, які були вилучені в ході затримання особи від 19.02.2022 року, виявлені сліди крові з антигеном А, який властивий крові потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , тому не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від потерпілої ОСОБА_9 так і від обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- висновком експерта №106/3 від 08.04.2022 року за результатами проведення судово- медичної імунологічної експертизи, згідно з яким на наданому наматрацнику блакитного кольору, що був вилучений в ході огляду предмету 22.02.2022 року, та майці блакитного кольору, що була вилучена в ході огляду місця події 19.02.2022 року, виявлені сліди крові з антигеном А, який властивий крові потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , тому не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від потерпілої ОСОБА_9 так і від обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- висновком експерта №106/4 від 11.04.2022 року за результатами проведення судово- медичної імунологічної експертизи, згідно з яким на змивах, що знаходяться на марлевих тампонах з лівої та правої долоней підозрюваного ОСОБА_7 , виявлені сліди крові з антигеном А, який властивий крові потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , тому не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від потерпілої ОСОБА_9 так і від обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- висновком експерта №106/5 від 11.04.2022 року за результатами проведення судово- медичної імунологічної експертизи, згідно з яким на представлених трусах, що належать потерпілій ОСОБА_9 , виявлені сліди крові з антигеном А, який властивий крові потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , тому не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від потерпілої ОСОБА_9 так і від обвинуваченого ОСОБА_7 . На представленому махровому пледі, який вилучено з місця події 19.02.2022 року, встановлена наявність сперми без домішок крові, які можуть походити від обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- висновком експерта №195 від 26.04.2022 року за результатами проведення судово- медичної цитологічної експертизи, згідно з яким в цитологічних препаратах з об`єктів №1ц, 3ц - представлених трусах, що належать потерпілій ОСОБА_9 , виявлено відповідно одну та дві голівки сперматозоїдів;

- висновком судово-психіатричного експерта №145 від 27.04.2022 року, згідно з яким ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь на хронічне душевне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав і у теперішній час також не страждає. За своїм психічним станом на час інкримінованих йому діянь та в теперішній час міг усвідомлювати та усвідомлює свої дії (бездіяльність) і може керувати ними;

- речовими доказами у справі.

На переконання колегії суддів, зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 злочинів, за які його засуджено, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що вина поза розумним сумнівом у скоєнні інкримінованих йому злочинів не доведена, оскільки не здобуто об`єктивних та реальних доказів його вини, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну кримінально-правову оцінку.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані потерпіла, свідок, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

У колегії суддів немає сумніву щодо правильності висновків суду першої інстанції, що інкриміновані кримінальні правопорушення скоїв саме обвинувачений ОСОБА_7 . Вина обвинуваченого повністю доведена, а скоєне ним правильно кваліфіковано за вказаними статтями КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений не конкретизує та не наводить переконливих аргументів, за яких надані стороною обвинувачення та досліджені судом докази, покладені в основу вироку, слід визнати неналежними та недопустимими згідно з критеріями, визначеними ст. ст. 84-87 КПК України, а також не конкретизовано та не аргументовано, яка саме однобічність та неповнота дослідження обставин справи була допущена органами досудового розслідування та судом, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані, та на яку саме неузгодженість всіх обставин з матеріалами провадження місцевий суд не звернув своєї увагу.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 1 КПК України та відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. ст. 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості останнього у вчинених злочинах за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 152 КК України.

В ході перевірки матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повністю дотримався вимог кримінального та кримінально процесуального законодавства.

Будь-яких суттєвих порушень вимог КПК України, які б слугували для скасування вироку чи його зміни, в апеляційному суді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, на думку колегії суддів, по суті зводяться до намагання у будь-який спосіб уникнути останнім кримінальної відповідальності за скоєне.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває .

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, яке виразилося, крім повного визнання вини, у відшкодуванні потерпілій матеріальних збитків та бажанні в подальшому відшкодувати моральну шкоду, про що він пояснив і в апеляційному суді.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Призначене ОСОБА_7 покарання як за кожен злочин окремо, так і за їх сукупністю, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 70 КК України, є законним, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також колегія суддів враховує і практику рішень ЄСПЛ. Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, підстав для призначення більш суворого покарання, а ніж призначив суд, та як того просить представник потерпілої у своїй апеляційній скарзі, - колегія суддів не вбачає.

Відносно доводів апеляційної скарги представника потерпілої щодо збільшення суми стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, а саме збільшення суми відшкодовування до 450 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримуючись принципів справедливості, співрозмірності та реальності виконання судового рішення, частково задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , дійшов до вірного висновку про необхідність і достатність стягнення з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 50 000,00 грн.

Вказаний розмір стягнення є співрозмірним завданій здоров`ю моральній шкоді, справедливим за розміром, з врахуванням характеру завданих тілесних ушкоджень, глибини душевних переживань та страждань потерпілої.

Вирок за змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.

Колегія суддів в чергове наголошує, що в ході апеляційного розгляду порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, - не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4