ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 до 08 січня 2023, включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який є особливо тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у разі визнання його винуватим, а також особу обвинуваченого, дійшов висновку, що ризики в цьому провадженні, передбачені ч. 1. ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі обвинувачуваний може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому провадженні, оскільки свідки сторони обвинувачення судом ще не допитані, продовжують існувати, та більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або визначити заставу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що прокурором не доведено та не надано доказів, які б підтверджували наявність ризиків у провадженні, зазначених в клопотанні. Окрім того, обвинувачений звертає увагу на те, що він працевлаштований, має постійне місце проживання, родину та на його утриманні перебуває бабуся, але ці обставини суд залишив поза увагою. Разом з цим, апелянт наголошує, що він вже більше двох років без будь-яких законних підстав перебуває під вартою, що є значним порушенням закону. З урахуванням наведеного, на переконання апелянта, ухвала підлягає скасуванню, а запобіжний захід змінений на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

З огляду на те, що від прокурора, обвинуваченого та захисника не надходило клопотання про їх обов`язкову участь у розгляді цієї апеляційної скарги, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд провадження за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001858 від 10.10.2020 щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України.
На стадії досудового розслідування 12.10.2020 ОСОБА_5 обрано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою, який було продовжено, останній раз оскаржуваною ухвалою від 10.11.2022.
Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , та за який передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі строком до 15 років, й який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цьому провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або застави, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність в нього на утриманні бабусі, а також те, що він має родину та постійне місце проживання , не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.
Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4