Справа № 199/7311/22
ВИРОК

іменем України

21 грудня 2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000372 від 16.07.2022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макаров Сахалінської області російської федерації, громадянки України, із середньотехнічною освітою, офіційно не працюючої, одруженої, маючої на утриманні неповнолітніх осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:

15.07.2022 приблизно о 23-10 годині ОСОБА_3 перебувала біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сусідкою ОСОБА_7 , і в цей час між ними на фоні словесної суперечки стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_3 у цей же день, тобто 15.07.2022, приблизно о 23-20 годині, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в безпосередній близькості до ОСОБА_7 , стоячи обличчям до останньої, своїми двома руками схопила її за руки та міцно стиснула їх, після чого, своєю лівою рукою (долонею) нанесла один удар в область обличчя ОСОБА_7 . Далі, не зупиняючись на досягненому, ОСОБА_3 , стоячи в безпосередній близькості обличчям до потерпілої, схопила своїми двома руками ОСОБА_7 за волосся та потягнула на себе, в результаті чого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 впали на землю, та, вважаючи свої дії доведеними до кінця, ОСОБА_3 відпустила ОСОБА_7 .

Внаслідок кримінально-протиправних дій ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: трьох ділянок з травматичною епіляцією волосся та внутрішньо-шкіряними крововиливами: в тім`яній області дещо праворуч, в тім`яно-потиличній області по центру; восьми саден: в проекції гайморової пазухи праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи праворуч, по передній поверхні правого променево-п`ясного суглобу по ліктьовому краю, по внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині, по задній поверхні правого передпліччя у середній третині; чотирьох синців: по задній внутрішній та по передньо-внутрішній поверхням правого плеча у нижній третині, по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні правого колінного суглобу; виявлені у потерпілій тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала і пояснила, що вона 15.07.2022 у денний час знаходилась в своєму дворі та почула гуркіт в ворота, за якими було чутно галас та погрози. За воротами вона побачила чотирьох осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 з ОСОБА_13 . Вона вирішила не відчиняти хвіртку, тому що розуміла, що може відбутись конфлікт між нею та сусідами. Також вона почула, що до осіб, які прийшли, вийшла їх сусідка та вони всі почали обговорювати її. Зайшовши в дім, вона побачила свою дитину, яка була налякана, оскільки чула крики сусідів, тому вона вирішила йти до ОСОБА_7 , щоб поговорити з нею. Прийшовши до ОСОБА_7 , вона побачила, що потерпіла дуже агресивно себе поводить та не має наміру вести нормальну розмову. Потім ОСОБА_7 схопила її, повалила на землю, почала бити в обличчя. ОСОБА_7 сиділа зверху неї, а вона намагалась хапати її за руки, щоб закінчити цю бійку. Припускає, що в той момент вона могла вирвати у потерпілої волосся. Їх конфлікт почався біля двору ОСОБА_7 , але згодом чоловік потерпілої ОСОБА_13 насильно затягнув її у двір. Вона просила відпустити її, але ніхто не реагував. Після того, як ОСОБА_7 перестала її бити, вона піднялась на одну ногу та пішла до себе додому. За викликом сусідки приїхала поліція та швидка допомога. Лікарі її оглянули. У неї була зламана нога, їй наклали шину на ногу та повезли до лікарні. Вона перебувала в лікарні приблизно місяць, після чого одразу звернулась до поліції, щоб притягнути ОСОБА_13 до відповідальності за скоєне відносно неї. Вона умисно не наносила тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , припускає, що могла вдарити останню тільки тому, що діяла в межах самооборони. Вона не вчиняла того, в чому її звинувачують, а тому не визнає і цивільний позов потерпілої, просить суд в ньому відмовити.

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, в межах висунутого прокурором обвинувачення, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-показами потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 15.07.2022 приблизно о 23-00 годині вона із чоловіком ОСОБА_13 перебувала на території подвір`я свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вони почули звуки біля хвіртки, вийшли з двору та побачили там сусідку ОСОБА_3 , з якою в неї взагалі не було ніяких відносин. Вона про ОСОБА_3 знала тільки за розповідями сусідів, які говорили, що обвинувачена конфліктна людина, з нею у сусідів постійні сварки. Вона хотіла увімкнути камеру телефону, щоб записати їх розмову, однак він був розряджений, а у чоловіка його не було. До її двору підійшла сусідка ОСОБА_14 разом із сином ОСОБА_11 , також до них підійшла ще й донька останньої - ОСОБА_12 , яка одразу включила камеру на своєму телефоні. Далі, ОСОБА_3 своїми руками схопила її за руки та сильно стиснула їх, після чого, своєю лівою долонею вдарила її по обличчю, схопила її руками за волосся та почала тягти на себе, від чого вона та ОСОБА_3 впали на землю і вона вдарилась лівим коліном. Під час того, як ОСОБА_3 наносила їй тілесні ушкодження, її чоловік намагався розборонити їх, намагався прибрати руки ОСОБА_3 від неї. Сусідка ОСОБА_14 викликала поліцію. Після того, як ОСОБА_3 її відпустила, вона одразу забігла до себе в подвір`я, за нею пішли і всі присутні. Обвинувачена також зайшла за нею в двір, остання знову намагалась накинутись на неї, однак ОСОБА_11 зупинив її. ОСОБА_3 відійшла в сторону та сіла біля забору. Через деякий час вона почала підійматись і йти, однак перечепилась через бордюр, впала, вдарилась ногою та почала звинувачувати присутніх в тому, що це вони їй зламали ногу. Ані вона, ані її чоловік, чи хтось із присутніх не наносили ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, вона сама впала та зламала ногу. ОСОБА_14 викликала швидку для обвинуваченої. Через деякий час приїхали співробітники поліції та на цьому конфлікт припинився. ОСОБА_3 до лікарні забрала швидка допомога. В результаті того, що ОСОБА_3 побила її, у неї були синці та садна на обличчі, руках, нозі, ОСОБА_3 вирвала їй волосся. Через отримані тілесні ушкодження вона перебувала у пригніченому стані, хвилювалась за своє життя та здоров`я, боїться її досі. Вона нічого не робила такого, за що її побила ОСОБА_3 , між ними не було ніяких відношень та стосунків. Вона захищалась від ОСОБА_3 і нічого їй не спричинила. ОСОБА_3 знаходилась в нетверезому стані під час нанесення їй тілесних ушкоджень у вечорі 15.07.2022. Їй не відшкодована моральна та матеріальна шкода, вона має претензії до обвинуваченої ОСОБА_3 , тому і подала позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1 890,00 гривень та моральної шкоди в сумі 30 000,00 гривень;

-показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 15.07.2022 в пізній вечірній час вони з дружиною почули гучні звуки за двором, хтось кричав та гримів чимось по забору. Вони з дружиною вийшли у двір до хвіртки, коли зрозуміли, що це стукає сусідка ОСОБА_3 , яку всі знають як конфліктну людину. ОСОБА_7 та він намагались одразу включити камери на телефонах, щоб записати їх розмову, однак телефон дружини був розряджений, а його знаходився в будинку. На гучні крики ОСОБА_3 прибігла ще сусідка ОСОБА_14 з сином ОСОБА_11 та донькою ОСОБА_12 , ОСОБА_3 зненацька схопила руками його дружину за руки, міцно стисла, після чого нанесла своєю рукою удар по обличчю дружини. Він та ОСОБА_11 хотіли розняти їх, однак ОСОБА_3 міцно схопила ОСОБА_7 руками за волосся та вони впали вдвох на землю. Побиття його дружини ОСОБА_3 відбувалось кілька хвилин. ОСОБА_3 постійно викрикувала погрози ОСОБА_7 , казала, що вб`є її. Він чув від ОСОБА_3 запах алкоголю. Після того, як йому вдалось припинити такі дії ОСОБА_3 , він з дружиною ОСОБА_7 зійшли у двір, всі інші присутні пішли за ними. ОСОБА_3 , перечепившись, впала та почала казати, що їй зламали ногу, однак ніхто із присутніх не бив її. Сусідка ОСОБА_14 викликала поліцію та швидку допомогу для ОСОБА_3 . В результаті дій ОСОБА_3 . ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, вирвани волосся. Після зазначених подій його дружина була дуже пригнічена, перебувала в депресійному стані, боялась вийти на вулицю сама, не ходила кілька тижнів на роботу. Стосунків між його дружиною та ОСОБА_3 взагалі не існувало, конфліктів раніше не було;

-показами свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що вона є сусідкою обвинуваченої ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_7 15.07.2022 вона приблизно об 23-00 годині вечора почула сильний стукіт у ворота, потім почула, як ОСОБА_7 говорить занепокоєно та просить чоловіка увімкнути телефон. Вона одразу вийшла на двір, щоб подивитись, що відбувається. За нею пішов син ОСОБА_11 та донька ОСОБА_12 , яка увімкнула камеру на своєму телефоні. Коли вони вийшли за межі свого двору та підійшли до двору ОСОБА_7 , то побачили, як ОСОБА_3 схопила ОСОБА_7 за руки, вдарила останню по обличчю рукою та вчепилась руками у волосся потерпілої, після чого вдвох впали на землю. Її донька ОСОБА_12 встигла щось записати на телефон, однак потім припинила, оскільки вони всі намагались розчепити руки ОСОБА_3 . Як тільки ОСОБА_7 змогла вирватись, то одразу забігла у свій двір, куди пішли і вони всі. Обвинувачена також зайшла у двір ОСОБА_7 та продовжила висловлювати погрози. Через деякий час крикнула, що болить її нога. Вона викликала поліцію та швидку допомогу. Під час бійки била тільки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 не наносила тілесних ушкоджень обвинуваченій. ОСОБА_15 якщо і чіплялась на вулиці до кого, то до їх сім`ї. З сім`єю ОСОБА_16 у обвинуваченої раніше ніяких конфліктів не було ;

-показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні в присутності свого законного представника ОСОБА_14 показала, що вона 15.07.2022 в нічній час бачила як їх сусідка ОСОБА_17 обвинувачена ОСОБА_3 побила сусідку потерпілу ОСОБА_7 . Вона почула, щось хтось кричить телефон, тому вона встигла зафільмувати на телефон кілька секунд бійки. Саме ОСОБА_3 била ОСОБА_7 , яка в свою чергу вскрикувала від болю. Її брат ОСОБА_11 та чоловік сусідки ОСОБА_13 припинили дії ОСОБА_3 , розчепив її руки;

-показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 15.07.2022 він був свідком того, як ОСОБА_3 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Приблизно о 23-00 годині він з матір`ю ОСОБА_14 та сестрою ОСОБА_12 вийшли з свого двору, оскільки почули гучні звуки та голос ОСОБА_7 , яка говорила, що не бажає розмовляти без запису камери телефону. Біля двору сусідки була ОСОБА_7 , її чоловік ОСОБА_13 та сусідка ОСОБА_3 , яка без усяких причин накинулась на ОСОБА_7 , вдарила її по обличчю, схопила та тягла за волосся. Потім вони впали, однак ОСОБА_3 не відпускала ОСОБА_13 . Остання просила про допомогу, а ОСОБА_3 кричала, що вб`є потерпілу. Він з ОСОБА_13 зупинили дії обвинуваченої ОСОБА_3 і ОСОБА_7 змогла втекти в свій двір, однак ОСОБА_3 пішла за нею та продовжувала словесні погрози, однак вже не наносила ніяких ушкоджень потерпілій;

-показами свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона не була свідком конфлікту, який був 15.07.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які є її сусідками, однак вона пам`ятає, що в той день сусіди сварились через роботу газонокосарки в час повітряної тривоги. Приходили 4 чоловіка до ОСОБА_3 двору та оборювалися через те, що гучно косили траву. Їй також робили зауваження. Особисто вона не може вказати хто кого бив, оскільки нічого не бачила;

-показами свідка ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснила, що 15.07.2022 майже о 23-00 годині вона почула пронизливий крик, вибігла з будинку подивитись на вулицю та напроти побачила людей. Це було троє сусідів з одного будинку, двоє з іншого це були ОСОБА_7 та її чоловік, ще була сусідка ОСОБА_3 . Вона бачила, як чоловік ОСОБА_7 тримав за руки ОСОБА_3 та вони всі зайшли в двір ОСОБА_7 . Вона нічого не бачила, бо не підходила до двору ОСОБА_7 .. Через деякий час вона побачила ОСОБА_3 , в якої була зламана нога, але їй невідомо, що відбувалося між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.07.2022, відповідно до якого ОСОБА_7 просила органи поліції прийняти заходи до її сусідки ОСОБА_17 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та яка 15.07.2022 приблизно о 23-10 годині за адресою: АДРЕСА_1 , влаштувала конфлікт та спричинила їй фізичний біль;

- довідкою КНП «Міська клінічна лікарня №6» ДМР», згідно з якою ОСОБА_7 встановлений діагноз: травматична екстракція волосся тімяної ділянки, садна правої виличної ділянки, ділянки правого променево-зап`ясного суглобу;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.08.2022 за участі потерпілої ОСОБА_7 з фототаблицею до нього, згідно з яким остання повідомила обставини та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 15.07.2022;

-висновком судово-медичної експертизи № 2136е від 16.08.2022, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ??трьох ділянок з травматичною епіляцією волосся та внутрішньо-шкіряними крововиливами - в тім`яній області дещо праворуч, в тім`яно-потиличній області по центру; ??восьми саден - в проекції гайморової пазухи праворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи праворуч, по передній поверхні правого променево-п`яного суглобу по ліктьовому краю, по внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині, по задній поверхні правого передпліччя у середній третин; ??чотирьох синців - по задньо-внутрішній та по передньо-внутрішній поверхням правого плеча у нижній третині, по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні правого колінного суглобу.

Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися віл дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких можливо з обмеженою контактуючою поверхнею.

Виявлені у неї тілесні ушкодження спричиненні в короткий проміжок часу, встановити послідовність їх нанесення не представляється можливим у зв`язку з відсутністю судово-медичних даних.

Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що їй було спричинено не менш як 5-ти механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких можливо з обмеженою контактуючою поверхнею.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: «п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області обличчя, голови, обох передпліч та лівого колінного суглобу, не суперечить механізму їх утворення, на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участі.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомого у приймальне відділення КН «МКЛ №6» ДМР», тобто можливо і в термін на який вказує обстежена.

Виявлені у неї тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливі для життя явища. На підставі п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.08.2022 за участі свідка ОСОБА_14 з фототаблицею до нього, згідно з яким остання повідомила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що мало місце 15.07.2022 біля будинку АДРЕСА_1 ;

-висновком судово-медичної експертизи № 2151е від 17.08.2022, висновок якого аналогічний висновку судово-медичної експертизи № 2136е від 16.08.2022 щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , та згідно з яким локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області обличчя, голови, обох передпліч та лівого колінного суглобу, не суперечить механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту за її участі;

-протоколом огляду предмету від 30.08.2022, згідно з яким за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 15, було оглянуто мобільний телефон «Samsung Galaxy А52», добровільно наданий ОСОБА_12 , на якому було виявлено відеозапис тривалістю 4 секунди з назвою «Гера», при перегляді якого встановлено, як жінка в футболці чорного кольору хапає іншу жінку та наносить їй один удар в область обличчя;

-протоколом огляду предмету від 30.08.2022, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_2 , було оглянуто цифровий диск помаранчевого кольору DVD-R, на якому містяться відеозаписи з мобільного телефону «Samsung Galaxy А52», добровільно виданий свідком ОСОБА_12 ;

-переглядом в судовому засіданні відеозаписів, на яких зафіксовано ОСОБА_3 , яка хапає потерпілу ОСОБА_7 та наносить їй удар по обличчю, а також не вбачається будь-яких дій ОСОБА_7 , спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Суд, розглянувши дане кримінальне провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як такі, що виразилися в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних у суді потерпілої ОСОБА_7 та свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у суду немає.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника про те, що обвинувачена 15.07.2022 не скоювала кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисно не спричиняла потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, а діяла виключно з метою самозахисту, в судовому засіданні її обмовляють як потерпіла так і свідки обвинувачення, потерпілою є саме вона, оскільки це їй були спричинені легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд вважає неспроможними і не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим в суді при розгляді справи, та дани обвинуваченою з метою уникнення від відповідальності за скоєння саме нею кримінального правопорушення. Її винуватість в скоєнні вказаного у вироку кримінального проступку підтверджується послідовними показами в суді вищевказаних осіб потерпілої ОСОБА_7 та свідків обвинувачення - ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які безпосередньо в суді вказали на обвинувачену ОСОБА_3 , як на особу, яка саме протиправно, а не захищаючись від потерпілої, спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Так, за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 були проведені слідчі експерименти, в ході яких останні повідомляли про обставини та механізм спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується і висновками судово-медичних експертиз № 2136е від 16.08.2022 та № 2151е від 17.08.2022, з яких слідує, що локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області обличчя, голови, обох передпліч та лівого колінного суглобу, не суперечить механізму їх утворення, на які вказують ОСОБА_7 та ОСОБА_14 в ході проведення вказаних слідчих експериментів за їх участі.

Логічні та послідовні покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які безпосередньо перебували поряд з ОСОБА_7 , в той момент коли її схопила, вдарила та тягнула за волосся ОСОБА_3 , та висновки описані у зазначених висновках експертів повністю узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_7 , які підтверджують обставини, викладені в сформованому обвинуваченні, а тому беруться до уваги судом.

Крім того, доводи обвинуваченої ОСОБА_3 щодо відсутності у неї умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а можливе їх виникнення у потерпілої при самозахисті ОСОБА_3 від дій ОСОБА_7 , судом не беруться до уваги і у зв`язку з тим, що з огляду на встановлені обставини та досліджений в судовому засіданні відеозапис судом встановлено, що ОСОБА_3 мала прямий протиправний умисел на вчинення інкримінованого їй кримінального проступку, враховуючи її протиправні дії, удару, направленого саме в обличчя потерпілої, розміщення обвинуваченої обличчям до потерпілої, можливості покинути місце конфлікту, так як конфлікт відбувався на відкритій ділянці місцевості. Таким чином, версія обвинуваченої ОСОБА_3 про самозахист від посягань ОСОБА_7 спростовуються вищенаведеним, та не підпадає під необхідну оборону в розумінні кримінального закону. У правовій позиції ККС ВС, наведеній у постанові від 10 лютого 2021 року ( справа №736/559/19,провадження № 51-5188 км 20), зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визначаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягань,якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Як вбачається з об`єктивно встановлених судом фактичних обставин даного кримінального провадження, які ґрунтуються, на досліджених судом і наведених у вироку доказах у їх сукупності,обвинувачена ОСОБА_3 сама прийшла до подвір`я ОСОБА_7 в темну пору, вечірній час доби, своєю протиправною поведінкою влаштувала словесний конфлікт, після чого почала наносити потерпілій тілесні ушкодження, тобто вона повинна була усвідомлювати та розуміти суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та повинна була припускати настання останніх, при цьому протилежного допустимими та належними доказами в суді не доведено. Таким чином, покази обвинуваченої ОСОБА_3 щодо неумисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілій суд оцінює критично та вважає їх способом, обраним як засіб захисту від обвинувачення.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щодо неможливості вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_3 , та відхиляє їх, оскільки ці посилання на невинуватість ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження ході судового розслідування та повністю спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч. Більш того, зазначені свідки в судовому засіданні підтвердили те, що вони особисто не бачили як конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , так і обставин нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а їх позиція щодо невинуватості ОСОБА_3 є виключно їх припущенням, яке не підтверджене жодними зібраними доказами в справі.

Щодо долученої до матеріалів кримінального провадження копії висновку спеціаліста №2149 від 17.08.2022 про наявність у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень легкої та середньої тяжкості, то суд наголошує, що факт наявності таких тілесних ушкоджень у останньої не підтверджує факту того, що вони були спричинені саме потерпілою ОСОБА_7 , та не спростовує того, що ОСОБА_3 не вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. З пояснень самої обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_9 встановлено, що за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження №0000541 від 16.07.2022, однак про підозру у вчиненні кримінального правопорушення нікому станом на грудень 2022 року не повідомлено, що підтвердив в суді і представник державного обвинувачення.

Зазначені обставини підтверджуються також і витягом з ЄРДР та копією протоколу прийняття заяви від ОСОБА_3 про вчинене правопорушення відносно неї, з яких не вбачається, що саме ОСОБА_7 наносила ОСОБА_3 тілесні ушкодження, однак навпаки вбачається, що дійсно ОСОБА_3 була учасником конфлікту 15.07.2022 приблизно о 23-00 годині по вул. Моторній 127а в місті Дніпрі.

Досліджений в судовому засіданні відеозапис, який був наданий стороною захисту щодо подій, які відбулися 15.07.2022 на вищевказаної вулиці міста, не надає і не відображає жодної інформації щодо обставин конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень комусь 15.07.2022 приблизно о 23-00 годині біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а вказує тільки на нездорову нервову атмосферу серед мешканців по АДРЕСА_1 , яка склалася напередодні обставин, викладених в обвинувальному акті.

Таким чином, враховуючи обставини справи, суд вважає, що дії потерпілої ОСОБА_7 не становили будь-якої неправомірної поведінки та загрози для здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 , що змусило останню вчинити по відношенню до потерпілої дії, які явно не відповідають захисту небезпечності посягання на охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається , тому доводи обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника в частині самозахисту обвинуваченої ОСОБА_3 від потерпілої ( необхідна оборона)є безпідставна.

Суд виконав вимоги ст. 22 КПК України та забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином перевірив доводи сторони захисту, з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на вищевикладене, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, свою вину не визнала, не розкаялась, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює, заміжня, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,спричинену потерпілій шкоду не відшкодувала і наміру взагалі такого не має, не вважає свою поведінку неправомірною, не оцінює критично її.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд відповідно вимог ст. 65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілої та її представника, обвинуваченої та її захисника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, дані про її особу, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у виді громадських робіт.

До того ж, на підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 1 890,00 грн та моральну шкоду в сумі 30 000,00 гривень.

Прокурор позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди просила задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_3 позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 не визнала.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в наслідок кримінального правопорушення, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до наданих до позовної заяви матеріалів, документально підтверджуються витрати на лікування потерпілої в сумі 1890,00 грн, тому позовні вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягають повному задоволенню і з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь підлягає стягненню сума в розмірі 1 890,00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, перенесених потерпілою, яка отримала легкі тілесні ушкодження, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, вважає суму, зазначену ОСОБА_7 в своїй позовній заяві, явно завищеною, а тому в якості компенсації моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої підлягає стягненню сума в розмірі 20 000,00 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин .

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 890,00 гривень (одна тисяча вісімсот дев`яносто гривень), в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 гривень (двадцять тисяч гривень), а всього 21 890,00 гривень (двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто гривень)

В інший частині позову ОСОБА_7 відмовити.

Речові докази: мобільний телефон «Samsung Galaxy А52» повернути за належністю ОСОБА_12 ; цифровий диск помаранчевого кольору зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційногосуду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_20 ОСОБА_21