Номер провадження: 11-сс/813/324/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2023 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000529 від 06 листопада 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.2 ст.292 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.2 ст.292 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ували до 27 березня 2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів.

В якості альтернативного запобіжного заходу просив визначити заставу - 144 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що у даному кримінальному провадженні існує ризик, що ОСОБА_10 може переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень і фактично проживає на території Одеської області.

Крім того перебуваючи на свободі підозрюваний матиме можливість знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

Також прокурор зазначив, що ОСОБА_10 є колишнім працівником правоохоронних органів, а тому з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на свідків, які є службовими особами ГУНП в Одеській області.

Більш того, прокурор переконаний, що перебуваючи на свободі ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання покладених на нього обов`язків та продовжувати злочинну діяльність, оскільки він знає місцезнаходження магістрального нафтопроводу «Одеса-Броди» та володіє навичками його пошкодження з метою здійснення крадіжки нафтопродуктів.

Враховуючи, що в результаті протиправної діяльності ОСОБА_10 була спричинена матеріальна шкода в розмірі 386 861 грн. 39 коп., прокурор зазначив, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та просив визначити заставу - 144 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 389 180 грн.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.2 ст.292 КК України, є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що не пізніше березня 2021 року, у старшого інспектора СРПП ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , та інших не встановлених в ході досудового розслідування осіб виник злочинний умисел спрямований на вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з викраденням нафтопродуктів з магістральних нафтопроводів з метою особистого незаконного збагачення шляхом здійснення несанкціонованого пошкодження магістрального нафтопроводу та приєднання до нього обладнання не передбаченого правилами експлуатації нафтопроводу.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та інші не встановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, у невстановлений в ході досудового розслідування час, з метою з викраденням нафтопродуктів, здійснили пошкодження на 86,692 км. магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди» шляхом свердління стінок труби та приєднання до нього не передбаченого технологією з експлуатації обладнання у вигляді патрубка та кульового крану, що дозволяло в подальшому за допомогою заздалегідь прилаштованих засобів здійснити крадіжку нафтопродуктів у момент їх транспортування магістральним нафтопроводом.

У подальшому, ОСОБА_8 з метою реалізації заздалегідь обумовленого злочинного плану, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, приблизно в березні 2021 року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, запропонував своєму давньому знайомому ОСОБА_12 , який працював в

АТ «Укртранснафта» на посаді, пов`язаної з охороною магістрального нафтопроводу, прийняти участь у крадіжці нафтопродуктів з магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди» за матеріальне винагороду у розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США. Для цього ОСОБА_13 повинен був повідомити ОСОБА_8 та інших осіб, які будуть брати участь у здійсненні крадіжки нафтопродуктів з магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди», про дату та час здійснення транспортування по вищевказаному нафтопроводу, що наддасть їм можливість здійснити крадіжку нафтопродуктів, а також повідомити їх про виявлення службовими осами АТ «Укртранснафта» факту пошкодження нафтопроводу.

У свою чергу ОСОБА_11 , реалізуючи заздалегідь обумовлений злочинний план, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, з метою транспортування в подальшому викрадених нафтопродуктів, взяв у користування вантажний автомобіль «Volvo FH12» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на праві приватної власності у колишньої дружини ОСОБА_11 - ОСОБА_14 , та напівпричеп паливоцистерну д.н.з. НОМЕР_2 який належить на праві приватної власності ОСОБА_15 .

Приблизно в червні 2021 року ОСОБА_12 погодившись на пропозицію ОСОБА_8 щодо прийняття участі у крадіжці нафтопродуктів з магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди», діючи за вказівкою останнього, з метою сприяння вчиненню крадіжки шляхом повідомлення учасників злочинної групи про дату та час здійснення транспортування нафтопродуктів та виявлення службовими осами АТ «Укртранснафта» пошкодження нафтопроводу, придбав та активував у мережі мобільного зв`язку телефонний номер « НОМЕР_3 » та повідомив його ОСОБА_8 , який в свою чергу також для конспіративного зв`язку повідомив належний йому номер мобільного телефону « НОМЕР_4 » та номер мобільного телефону « НОМЕР_5 », який ймовірно належав ОСОБА_11 .

У подальшому, 05.11.2021 року ОСОБА_12 , включений до складу Групи швидкого реагування магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди» з 106 км. по 155 км., та у зв`язку з виконанням покладених на нього завдань обізнаний про здійснення транспортування нафтопродуктів по магістральному нафтопроводу «Одеса - Броди», діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, з корисливих мотивом, спрямованим на отримання частини грошей від їх реалізації вкрадених навтоподуктів, за допомогою мобільного номеру телефону « НОМЕР_3 » о 20.39 годині зателефонував ОСОБА_8 на номер мобільного телефону « НОМЕР_4 » та повідомив про здійснення транспортування магістральним нафтопроводом «Одеса - Броди» нафтопродуктів.

Отримавши вищевказану інформацію 05.11.2021 року приблизно о 23.00 годині, більш точний час встановити в ході досудового розслідування не надалось за можливе, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інші не встановлені в ході досудового розслідування особи, діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів використовуючи пошкодження, здійсненні у магістральному нафтопроводі, та приєднане та спеціальне прилаштоване для цього обладнання, здійснили крадіжку 20,47 тон нафти сорту «Azeri Light FOB Supsa», вартість якої на момент викрадення 06.11.2021 року становила 328 437 грн. 87 коп. (триста двадцять вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень 87 коп.) без урахування ПДВ, що становить 286 (двісті вісімдесят шість) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, шляхом її переливання до напівпричепу паливоцистерни з д.н.з. НОМЕР_2 , що приєднаний до автомобілі «Volvo FH12» д.н.з. НОМЕР_1 .

В той же час, ОСОБА_12 перебуваючи у складі ГШР магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди» з 106 км. по 155 км. за допомогою мобільного телефону отримав від технологічного диспетчера (м. Одеса) повідомлення до провідного фахівця ОСОБА_16 щодо падіння тиску на 0,06 кгс/см2 на ділянці 85-87 км. нафтопроводу.

Отримавши вказану інформацію ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що дане повідомлення означає реальне викриття злочинної діяльності ОСОБА_8 та інших осіб, які здійснюють крадіжку нафтопродуктів з магістрального нафтопроводу, діючи умисно, за попередньою домовленістю, на виконання заздалегідь обумовленого злочинного плану, 06.11.2021 о 01.24 годині зателефонував ОСОБА_8 на номер мобільного телефону « НОМЕР_4 » та повідомив про факт виявлення співробітниками відділу безпеки (МНТ «Південний») падіння тиску у нафтопроводі.

Отримавши вищевказану інформацію 06.11.2021 року у період приблизно з 01.59 години по 03.07 годину ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та інші не встановлені в ході досудового розслідування особи, усвідомлюючи що факт їх неправомірної діяльності викрито, з метою уникнення відповідальності поїхали з місця скоєння злочину та залишили автомобіль Volvo FH12» д.н.з. НОМЕР_1 з приєднаним напівпричепом паливоцистерною з д.н.з. НОМЕР_2 , з наявними всередині викраденими нафтопродуктами, у приміщенні ангарів колишньої птахоферми, розташованої на околиці села Шеметово Іванівського району Одеської області, які належать матері ОСОБА_11 - ОСОБА_17 .

У свою чергу ОСОБА_12 та інші учасники ГШР магістрального нафтопроводу «Одеса - Броди» з 106 км. по 155 км. вирушили на місце падіння тиску в нафтопроводі. По прибуттю на місце пошкодження нафтопроводу ОСОБА_12 здійснив першочергові заходи для зупинки витоку нафтопродуктів та повідомлення відповідних ремонтних працівників ВБ «Південний» АТ «Укртранснафта», які здійснили ліквідацію аварійного пошкодження, що принесло загальні збитки АТ «Укртранснафта» у розмірі 58 423, 39 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста двадцять три грн. 39 коп.).

Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, АТ «Укртранснафта» спричинено матеріальну шкоду у розмірі 386 861, 39 грн. (триста вісімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 39 коп.), що становить 325 (триста двадцять п`ять) неоподатковуваних мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.2 ст.292 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом огляду місця події, а саме 86 кілометру нафтопроводу «Одеса - Броди» від 06.11.2021 року; протоколом обшуку складських приміщень розташованих на КСП «Мільйонник» біля с. Шеметове Одеського р-н., Одеської обл. від 09.11.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 14.11.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 23.11.2021 року; висновком експерта за результатами проведення судової експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів та судової товарознавчої експертизи від 28.01.2022 року; протоколом огляду автомобіля Volvo FH12» д.н.з. НОМЕР_1 з приєднаним напівпричепом паливоцистерною з д.н.з. НОМЕР_2 від 22.12.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 04.02.2022 року; протоколом огляду оптичного носія від 11.02.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 04.08.2022 року; висновком експерта за результатами проведення експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 25.10.2022 року; протоколом огляду від 28.10.2022 року, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість інкримінованих підозрюваному злочинів.

Так, дійсно, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, у тому числі тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Апеляційний суд зазначає, що кримінальне провадження за №0000529 внесене до ЄРДР 06 листопада 2021 року, та, на теперішній час, відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 намагався переховуватися від органу досудового розслідування.

Між тим, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що стороною обвинувачення на теперішній час не доведено, що підозрюваний ОСОБА_8 намагався впливати на свідків чи має намір вчинити такі дії, а тому ризик, передбачений п.3) сч.1 ст.177 КПК України є мінімальним.

Разом з тим, апеляційний суд вважає вірними висновки слідчого судді про необґрунтованість посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя констатував, що стороною обвинувачення не обґрунтовано, які документи чи речі може знищити підозрюваний та яким чином він зможе перешкоджати кримінальному провадженню, а тому слідчий суддя приходить до переконання про формальність посилання сторони обвинувачення на існування таких ризиків та про їх фактичну відсутність.

Також слідчий суддя вважав необґрунтованим посилання сторони обвинувачення на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказаний ризик не знайшов свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав жодних доказів, які вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності або відносно нього здійснюється досудове розслідування у інших кримінальних провадженнях.

Разом з тим, слідчий суддя вказав на те, що попри вищевказані встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п.6 ч.1 ст.184 КПК України, жодним чином не обґрунтовувала неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у яких підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді та зазначає про те, що при встановленні наявності ризиків, необхідністю запобігти яким може обґрунтовуватися обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_8 зареєстрований та має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність наявності ризиків, на які посилався прокурор, з сукупністю з доводами слідчого, прийшов до переконання, що доводи, наведені прокурором під час апеляційного розгляду, є по суті припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та, відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2023 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.2 ст.292 КК України, застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , до 27 березня 2023 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4