Справа № 390/1142/19
Провадження № 1-кп/390/256/22
УХВАЛА
"24" жовтня 2022 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000369 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоолександрівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19.12.2018 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, знятий з обліку в зв`язку з відбуттям покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила усне клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 в свою чергу подав до суду клопотання про зміну запобіжного на домашній арешт. Обґрунтовуючи клопотання посилався на ст. 5 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 у справі "Єлов проти України", яким було визначено, що національні державні органи не розглядали можливість застосування інших мір запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та підтримав клопотання свого підзахисного.

Представник потерпілої сторони Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі.

Представник потерпілого ПАТ «Кіровоградобленерго» - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення SMS-повістки на її мобільний номер телефону, зазначений в обвинувальному акті, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявленого клопотання, а також обґрунтування клопотання прокурора та обвинуваченого, суд виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції під час скасування вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2022 відносно ОСОБА_5 , останньому обрано запобіжний захід у виді триманні під вартою, який продовжений ухвалою суду від 29.07.2022, строк дії якого закінчується 27.10.2022.
Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців

Положеннями ст.183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».
Суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).
Окрім наявної обґрунтованої підозри суд враховує, що у кримінальному провадженні існує ризики, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.297 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів. Санкція ч. 3 ст.297 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років, що дає суду підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, судом взято до уваги існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме можливість впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не працює та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу, отже існує ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Обставин, які б свідчили на користь зменшення ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, судом не встановлено, ризики є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який, тому суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

Відповідно до положень ч.5 ст.182, ч.3-4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. При цьому, беручи до уваги суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, в скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , його особу, матеріальний стан, суд приходить до висновку щодо визначення застави у розмірі 49620,00 грн., що відповідає 20 прожитковим мінімумам для працездатних осіб та узгоджується зі змістом п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, в разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені такі обов`язки: прибувати за викликом до слідчого або суду; не відлучатися з місця свого проживання, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі.

Керуючись ст. 177, 182, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 10 год. 00 хв. 24 жовтня 2022 року до 10 год. 00 хв. 22 грудня 2022 року.

Визначити розмір застави в сумі 49620,00 гривень, яка може бути внесена за наступними реквізитами: код отримувача: 26241445, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача: 820172, рахунок отримувача: UA0002505, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 .

В разі внесення заставодавцем, визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 до 10.00 год. 22.12.2022 виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за викликом суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками по справі;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, про обрання йому запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання.

Строк дії ухвали щодо тримання під вартою ОСОБА_5 визначити до 10 год. 00 хв. 22.12.2022.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текс ухвали виготовлено 28.10.2022.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1