ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/1773/21 Номер провадження 11-кп/814/830/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 /в режимі відеоконференції/

та його захисника ОСОБА_8 / в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтави в режимі відеоконференції кримінальне провадження, № 0000062, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Велика Димерка Броварського району Київської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, перебуваючого на посаді старшого офіцера фельдзв`язку з особливих доручень 1 відділу, на даний час не працюючого, одруженого, який має на утримання двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,,

визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України та призначено покарання

- по ст. 296 ч. 4 КК України - у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

- по ст. 345 ч. 1 КК України - у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю скоєних кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено до відбуття ОСОБА_7 у вигляді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.2,4 ст.52, ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_7 військового звання - капітан.

Строк покарання обвинуваченому необхідно відраховувати з дня його фактичного затримання - з 06.04.2021 р.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено раніше обраний - у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо філії «Пасажирська компанія», зареєстрованого за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Паровозна, буд. 30, у відшкодування матеріальної шкоди - 28144,62 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів 10 812,06 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин:

06.04.2021, близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 , будучи старшим офіцером фельдзв`язку з особливих доручень 1 відділу УФС ГУУФЗ Держспецзв`язку, перебуваючи у вагоні № 11к пасажирського потягу сполучення «Костянтинівка-Київ» №126 ДБ, під час його руху в адміністративних межах Красноградського району Харківської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, діючи з особливою зухвалістю, перебуваючи в приміщенні купе № 2 вагону № 11к вказаного потягу, з ввіреної йому табельної вогнепальної зброї пістолету системи Макарова, калібру 9 мм., заводський номер НОМЕР_1 здійснив сім пострілів в напрямку вхідних дверей купе потягу, при цьому на подальші зауваження очевидців з цього приводу не реагував, погрожував фізичною розправою та як наслідок рух потягу було вимушено зупинено та таким чином порушено нормальну роботу підприємства, що забезпечує пасажирські перевезення.

Крім цього, 06.04.2021, близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 будучи старшим офіцером фельдзв`язку 1 відділу УФС ГУУФЗ Держспецзв`язку з особливих доручень, перебуваючи у вагоні № 11к пасажирського потягу сполучення «Костянтинівка-Київ» №126 ДБ, під час його руху в адміністративних межах Красноградського району Харківської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності діючи з особливою зухвалістю, перебуваючи в середині купе №2 вагону № 11к вказаного потягу, з ввіреної йому табельної вогнепальної зброї пістолету системи Макарова, калібру 9 мм., заводський номер НОМЕР_1 здійснив сім пострілів в напрямку вхідних дверей купе потягу, при цьому на подальші зауваження очевидців з цього приводу не реагував, погрожував фізичною розправою та як наслідок рух потягу було вимушено зупинено та таким чином порушено нормальну роботу підприємства, що забезпечує пасажирські перевезення.

По прибуттю вказаного потягу до залізничної станції «Красноград», розташованої за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Копиленка, буд. 19, черговою по станції було здійснено повідомлення до поліції щодо вчинення злочину. З метою виконання завдань, визначених ЗУ «Про Національну поліцію», для належного та оперативного реагування на вищевказане повідомлення та забезпечення публічної безпеки поліцейськими відділу реагування патрульної поліції Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області сержантом поліції ОСОБА_9 та сержантом поліції ОСОБА_10 здійснено виїзд на місце події. Після прибуття на місце події, вищевказані працівники поліції, перебуваючи у вагоні № 11к потягу сполучення «Костянтинівка-Київ», підійшли до вхідних дверей купе № 2, в якому після вчинення вищевказаного тяжкого злочину зачинився ОСОБА_7 .

В цей час приблизно о 02 год. 15 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 гучно в голос повідомили до ОСОБА_7 , що перебував у вищевказаному купе про те, що вони є працівниками поліції та перебувають під час виконання ними службових обов`язків. В подальшому зазначені працівники поліції виказали вимогу до ОСОБА_7 , відчинити двері купе. На що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що спілкується з працівниками правоохоронного органу висловив на адресу останніх погрози вбивством, а саме погрозу застосування вогнепальної зброї, яка дійсно була наявною в нього, та в зазначеній обстановці така погроза була конкретною, реальною та такою, що сприймалась можливою для виконання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 подана апеляційна скарга в якій він ставиться питання про скасування вироку суду та закриття провадження у відношенні ОСОБА_7 ..

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції взяв до уваги тільки показання сторони обвинувачення та не взяв до уваги показання обвинуваченого. Рішення є необгрунтованим, необєктивне, грунтується лише на припущення, також докази, які покладені в основу вироку, є недопустимими, здобуті з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме протоколом огляду місця події від 06.04.2021 року, зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 безпосередньо перед проведенням огляду місця події були затримані та доставлені до РВП, що призвело до порушення істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 та ОСОБА_13 та їх права на захист, огляд розпочато у нічний час доби, апелянт вказує, що вилучені речі в ході огляду місця події предмети не упаковувалися, що у свою чергу не дає підстав вважати, що саме ті предмети, які були знайдені та вилучені під час огляду місця події, і були передані на експертизу. Також про ідентифікацію та упакування вилучених під час огляду предметів не відображено у відеозаписі дослідженому у судовому засіданні. Щодо протоколу затримання особи, то апелянт зазначає, що обвинувачений ознайомившись з підставами затримання. Право на захист було порушено, так, як на прохання обвинуваченого надати йому захисника та повідомити йог рідних про затримання було проігноровано, і аж тільки через 1 год 56 хв. З моменту затримання було сповіщено про затримання до регіонального центру з надання вторинної правової допомоги.

Вважає, що вирок базується на припущеннях та недопустимих доказах. Справу розглянуто не уповноваженим, несправедливим, упередженим судом, що підлягав відводу. Судом не доведено його винуватість, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу який би беззаперечно вказував на те, що саме він вчинив хоча б один із злочинів.

Зазначив, що суд не навів переконливих мотивів з яких він відхилив одні докази і прийняв до уваги інші докази, не навів мотивів, чому відхилив доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів, покладених в основу вироку.

Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.94КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 та ч.1 ст.345 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів.

Твердження апелянта про те, що протокол огляду місця події від 06.04.2021 року та протокол огляду не відповідають вимогам КПК України є неспроможними, так як дані протоколи складені уповноваженою особою і відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи апелянта про необхідність визнання недопустимим доказом речових доказів, а саме пістолета, який був вилучений без попереднього дозволу слідчого судді є безпідставними, так як пістолет був вилучений під час огляду місця події, а тому попереднього дозволу слідчого судді не потребує. Вилучений пістолет слідчим був визнаний речовим доказом і як тимчасово вилучений предмет на нього був накладений арешт відповідною ухвалою слідчого судді.

Під час затримання ОСОБА_7 йому було роз`яснено право на захист та про затримання ОСОБА_7 був повідомлений регіональний центр з надання правової допомоги, який забезпечив зхахист затриманого, а тому при затрманні не було допущено порушень вимог закону, а недоліки протоколу, а саме не заповнені деякі поля протоколу не є істотними порушення норм кримінального процесуальтного закону, які вплинули чи могли вплинути на законність прийнятого рішення, у зв`язку з чим твердження апелянта в цій частині є неспроможними.

Посилання апелянта на необхідність визнання недопустимим доказом довідки про стан алкогольного спяніння є безпідставним, так як факт скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння встановлюється відповідно до норм КПК України, а саме необхідними слідчими діями, а не відповідно до Інструкції про встановлення факту перебування в стані алкогольного спяніння водіїв під час керування ними транспортними засобами.

Твердження апелянта про необхідність визнання недопустимим доказом відеозаписів з боді камер є неспроможним, так як в судовому засіданні через медійний програвач в установленому законом порядку був досліджений DVD- диск із записом з нагрудної камери працівника поліції, який суд витребував в Красноградського РВП ГУНП в Харківський області.

Твердждення апелянта про те, що досудове розслідування було проведено посадовими особами без наданих їм на таке розслідування повноважень, так як в постанові про створення слідчо-оперативної групи та постанови про об`єднання матеріалів провадження в одне провадження відсутні піжписи посадових осіб, які їх винесли не може бути прийнято до уваги, так як повноваження цих осіб на проведення досудового розслідування зазначені у відповідних постановах, дійсність яких підтверджено витягами з ЄРДР.

Доводи апелянта про відповідніст показань свідків є безпідставними, так як суд вислухавши безпосередньо свідків в судовому засіданні дав їм належну оцінку.

Доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_7 хуліганського мотиву є неспроможними так як спростовуються наведеними у вироку висновками і з якими погоджується і колегія суддів, так як саме із за дій ОСОБА_7 був порушений нормальний рух залізничного транспорту.

Диспозиція ст. 296 КК України визначає, що хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Суд належно обгрунтував свої висновкіи щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України і на думку колегії суддів прийшов до обгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу зазначеногго кримінального правопорушення.

Доводи апелянта про те, що на ОСОБА_7 намагались напасти невідомі особи є необгрунтованими, так як будь-яких даних про факт нападу на купе, де перебував ОСОБА_7 в справі відсутні, а навпаки наявні показання свідків про умисні дії ОСОБА_7 направлені на стрільбу по пляшці з під коньяку, яка стояла на проході вагону поїзду.

Твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України є безпідставними, так як з показань свідків та відеозаписів вбачається, що працівники поліції повідомляли про їх присутність, але на їх прохання ОСОБА_14 висловлював погрозу застосування вогнепальної зброї, які працівники поліції сприймали реально, так як ОСОБА_7 був військовослужбовцем, мав при собі табельну зброю, якою виконував постріли.

Відсутність матеріальних претензій працівників поліції до ОСОБА_7 не впливає на наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 та ч.1 ст.345 КК України.

Твердження про безпідставне задоволення цивільних позовів є безпідставним, так як суд першої інстанції у вироку обгрунтував заявлений цивільний позов та на законних підставах задовольнив його.При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як не тяжкий злочин та тяжкий злочин, прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем несення служби, на утриманні має двох малолітніх дітей, врахував висновок органу пробації, а також відсутність обставин, що помякшують покаракння та наявність об ставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого тількти в умовах реальної ізоляції від суспільства, із призначенням покарання в межах санкцій статей, яке є необхідним та достанім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .