Справа № 450/1738/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/57/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року про застосування покарання при наявності кількох вироків, -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_10

встановила:

ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , про застосування покарання за наявністю кількох вироків.

У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, більш суворим покаранням, призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року по справі № 464/5833/17, визначено остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, яке слід вважати відбутим.

При винесенні вказаної ухвали судом першої інстанції, зокрема, враховано, що наявність щодо засудженого кількох вироків, за якими останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на різний термін, є підставою для вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, щодо останнього з яких в подальшому виникнуть питання про всякого роду сумніви і протиріччя при виконанні такого.

Судом встановлено, що за вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року по справі № 464/5833/17 ОСОБА_10 11 червня 2017 року вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто до ухвалення вироку Пустомитівським районним судом Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, згідно якого кримінальне правопорушення вчинено 21 травня 2017 року.

Частиною 4 статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважав за необхідне з метою усунення всякого роду сумнівів і протиріч, які виникнуть при виконанні вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, та у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, більш суворим покаранням, призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року по справі № 464/5833/17, визначити остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, яке слід вважати відбутим.

На дану ухвалу прокурор Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування вказує, що в даному випадку відносно ОСОБА_10 існує лише один вирок, який підлягає виконанню, а саме вирок Пустомитівського районного суду від 26.04.2021, через що вирішення питання про порядок його виконання в межах норми, що регулює застосування покарання при наявності кількох вироків, не є можливим.

На думку прокурора, суд першої інстанції грубо порушив вимоги норм кримінального та процесуального законів, тим самим допустивши неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, не надав вповні об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для визначення остаточного покарання ОСОБА_10 , та прийшов до необгрунтованого висновку про можливість визначення остаточного покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі, яке слід вважати відбутим, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів.

Такий висновок суду про повне відбуття покарання ОСОБА_10 не мотивований, суперечить положенням ст. 537 КПК України. Таким чином, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.537 КПК України, застосування якої є допустимим лише в частині застосування покарання за наявності кількох вироків, які перебувають на виконанні. А у даному випадку, станом на час винесення ухвали від 20.12.2022, вирок Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2019 виконаний в повному обсязі, а відтак не є таким, що виконується, і як наслідок, не може об`єднуватись з іншим вироком.

Підкреслює, що при винесенні ухвали від 20.12.2022 Пустомитівським районним судом порушено вимоги п.2 ч.2 ст.539 КПК України, яка передбачає, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок. Разом з тим, розпорядження про виконання вироку 04.11.2022 скеровано судом у ВП №2 (Сихівський ВП) ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області за місцем проживання засудженого для реального виконання з моменту його фактичного затримання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку захисників та засудженого, які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не дотримані.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

Так, адвокат ОСОБА_9 захисник засудженого ОСОБА_10 , звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотанням про застосування покарання за наявністю кількох вироків.

Приймаючи рішення, місцевий суд, врахувавши, що наявність щодо засудженого кількох вироків, за якими останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на різний термін, є підставою для вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, щодо останнього з яких в подальшому виникнуть питання про всякого роду сумніви і протиріччя при виконанні такого.

Судом встановлено, що за вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року по справі № 464/5833/17 ОСОБА_10 11 червня 2017 року вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто до ухвалення вироку Пустомитівським районним судом Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, згідно якого кримінальне правопорушення вчинено 21 травня 2017 року.

За таких обставин, суд з метою усунення всякого роду сумнівів і протиріч при виконанні вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, прийшов до висновку про застосування покарання за наявності кількох вироків, та у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року по справі № 450/1738/17, більш суворим покаранням, призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року по справі № 464/5833/17, визначити остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, яке слід вважати відбутим.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справі № 766/39/17 від 01.06.2020 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів).

Зважаючи на наведене вище, доводи прокурора, про те, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2019 р. стосовно ОСОБА_10 є виконаний, а відтак немає підстав для застосування покарання за наявності кількох вироків є безпідставними.

При цьому, суд першої інстанції, покликався на положення п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, згідно якого під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків; п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку; п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу; пункт 4 частини 2 статті 539 КПК України, згідно якого клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

З матеріалів даного провадження слідує, що захисник, у відповідності до вимог Розділу 8 КПК України звернувся з клопотанням про вирішення питання щодо застосування покарання при наявності кількох вироків - до суду який ухвалив вирок.

Суд першої інстанції зазначене клопотання прийняв до свого провадження, так як ним ухвалено вирок та відсутні докази отримання розпорядження Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 листопада 2022 року про виконання вироку щодо ОСОБА_11 ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області. Водночас, Пустомитівським районним судом Львівської області при ухваленні вироку від 26 квітня 2021 року не застосовано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, а тому в подальшому виникнуть інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя при виконанні такого.

Згідно встановлених нормами КПК України таких засад кримінального провадження як верховенство права та законність - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (Статті 8, 9 КПК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У цій статті закріплено принцип доступу до правосуддя. Таким доступом згідно зі стандартами ЄСПЛ є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Зокрема, правові позиції ЄСПЛ щодо реалізації зазначеного права викладені у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянна проти Росії» (заява № 21851/03), де суд констатував порушення самої суті права заявника на доступ до суду, а отже, порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, вказавши, що заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю в судовому вакуумі

без будь-якої вини з її боку.

Стаття 13 Конвенції встановлює право кожного, чиї права та свободи, визнані у ній, було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України «положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, слід розуміти так, що апеляційному оскарженню підлягають судові рішення за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом» (абзац 7 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп у справі про апеляційне оскарження ухвал суду).

За змістом ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

У силу статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З аналізу наведеного, перелічених норм закону слідує, що держава повинна забезпечити ефективний засіб юридичного захисту у суді, зволікання ж з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне за собою негативні наслідки від перепон з боку органів державної влади в отриманні реальної можливості виправити стан, за якого необґрунтовано порушується законне право засудженого, та викликає стан правової невизначеності протягом довготривалого часу.

На переконання колегії суддів, в даному провадженні суд першої інстанції прийняв вірне рішення про прийняття вказаного клопотання до свого провадження, тим самим забезпечив можливість захиснику, реалізувати його повноваження щодо захисту прав засудженої особи та законодавчо закріплений принцип доступу до правосуддя.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Отже, апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування ухвали, й колегія суддів визнає таку необґрунтованою.

За таких обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року про застосування покарання при наявності кількох вироків щодо ОСОБА_10 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4