КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1633/2022 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №000397, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожанка Фастівського району Київської області, з вищою освітою, працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 не обирався; процесуальні витрати відсутні. Постановлено речові докази у кримінальному провадженні: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06 лютого 2021 року за зверненням ОСОБА_7 , диск із відеозаписом з бодікамери поліцейського № 3601, диск із аудіозаписом звернення ОСОБА_7 на спецлінію «102» - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 06 лютого 2021 року, діючи умисно, з метою завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, достовірно знаючи, що факт злочину місця не мав, розуміючи, що чинить протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення щодо нього кримінального правопорушення до органу досудового розслідування, зокрема 06 лютого 2021 року близько 15 год. 17 хв. за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1Б, виявив незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Тобто, ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, достовірно знаючи, що злочин, передбачений ст. 289 КК України, щодо нього не вчинявся, звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке було зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення за № 7520.
За результатами проведення першочергових слідчих дій було встановлено, що зазначений злочин щодо ОСОБА_7 фактично не вчинявся.
За такого формулювання ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та призначити покарання у виді виправних робіт строком 1 рік з відрахуванням 15% із заробітку. Апелянт, не заперечує, що ОСОБА_7 , повідомляючи на спецлінію 102 про вчинення кримінального правопорушення, був переконаний у незаконному заволодінні його автомобілем. Однак наполягає, що ОСОБА_7 обвинувачується у поданні до органу досудового розслідування письмової зави про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, на час написання якої останньому достовірно було відомо, що злочин щодо нього не вчинявся.

Також апелянт вказує, що посилання суду на те, що ОСОБА_7 не був попереджений про кримінальну відповідальність, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами кримінального провадження,
Захисник ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначила, що апеляційна скарга прокурора зводиться до наведення вибіркових обставин справи та власного аналізу доказів без посилання на конкретні норми процесуального права, які, на переконання прокурора, порушені судом при встановленні обставин та оцінці доказів під час ухвалення вироку.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Положеннями ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема питання чи містить діяння, в якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , яке визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дотримався принципу змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, передбаченого ч. 2 ст. 22 КПК України: сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; ретельно дослідив і дав належну оцінку кожному доказу як окремо, так в їх сукупності і взаємозв`язку, та докладно навів мотиви прийнятого рішення.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 06 лютого 2021 року близько 15 год. 17 хв. за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1Бзалишив автомобіль марки «MitsubishiOutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , на парковці. Через певний час йому надійшли повідомлення на мобільний телефон, що автомобіль знятий із сигналізації, двигун увімкнений і автомобіль рухається. Він одразу зателефонував на спец-лінію 102. Однак, прибувши на парковку, виявив, що автомобіль знаходиться на місці; також на місце події прибули працівники поліції, які в подальшому відібрали у нього заяву про кримінальне правопорушення.
При цьому ОСОБА_7 не заперечував, що, будучи розгубленим та юридично необізнаним, на місці біля свого авто підписував усі документи, що йому надавали працівники поліції.
Із показань, наданих в суді першої інстанції працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , убачається, що 06 лютого 2021 року вони у складі слідчо-оперативній групі за повідомленням про незаконне заволодіння транспортним засобом, що надійшло з чергової частини, прибули за адресою Драгоманова 1-Б та за допомогою відеокамер встановили, що автомобільзаїхав на паркінг, із салону вийшов Осадчий, та у подальшому автомобіль увесь час перебував на місці.
Тобто, попри те, що працівникам поліції достеменно було відомо, що автомобіль не викрадений, вони склали документи за викликом, відібрали у ОСОБА_7 заяву про вчинення щодо нього злочину,за якою у подальшому було внесено відомості в ЄРДР.
Статтею 214 КПК України передбачено, що відомості за заявою про злочин вносяться слідчим, прокурором, іншою службовою особою.

Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.
В ході апеляційного перегляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що стороною обвинувачення не дотримано стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та не надано суду беззаперечних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 383 КК України, характеризується лише прямим умислом, бо вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення свідчить про усвідомлення винним того, що спрямовані ним на адресу відповідних органів відомості не відповідають дійсності, і його бажання вчинити такі дії.

Помилкова думка особи про відповідність відомостей дійсності виключає відповідальність за ст. 383 КПК України.
На переконання колегії суддів за таких фактичних обставин відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, оскільки дзвінок на спецлінію 102 ОСОБА_7 здійснив після того, як йому надійшло повідомлення на мобільний телефон про спрацювання сигналізації, тобто, це свідоме волевиявлення обвинуваченого у зв`язку із тим, що він був помилково переконаний, що його автомобілем незаконно заволоділи, а тому у правоохоронців, які, прибувши на місце події, переконалися у помилковості виклику, не було підстав для прийняття від ОСОБА_7 заяви про вчинення щодо нього злочину і в подальшому внесення даних в ЄРДР.
Доводи апеляційної скарги прокурора про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження, на переконання колегії суддів, є неістотними та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п. 29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Отже, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними у вироку щодо доказів, досліджених безпосередньо судом, і, відповідно, цілком погоджується з наданою їм оцінкою, як окремо кожному, так і у їх сукупності, які «поза розумним сумнівом» доводять невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли; істотних порушень кримінального процесуального закону, які би слугували безумовною підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду, під час апеляційного перегляду не встановлено, а відтак підстав для скасування вироку Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 рокута ухвалення нового обвинувального вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №000397, - без зміни.
Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.

Судді: _______________ ______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4