Справа № 357/1218/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000075, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за від 22.12.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник - адвокат ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді механіка-водія 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 127, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год 00 хв 21.10.2021 не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 , та до 13 год 00 хв 02.11.2021 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

02.11.2021 о 13-00 год. солдат ОСОБА_3 з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та показав, що будучи військовослужбовцем за контрактом, займаючи посаду механіка-водія 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 , о 08-00 год 21.10.2021 не з`явився на військову службу та до 13-00 год. 02.11.2021 проводив час на власний розсуд, буз поважних причин. Не прибув вчасно на службу, тому що втомився та хотів трохи відпочити. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку та жалкує про вчинене, готовий понести покарання. На протязі трьох років, за час проходження служби за контрактом, неодноразово брав участь у здійсненні заходів національної безпеки в Луганській та Донецькій областях, наразі має намір знову заключити контракт із ЗСУ, щоб обороняти державу від повномаштабного вторгнення ворога на територію України. Просить звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, запевняє, що зробив для себе належні висновки та не допустить подібних дій у майбутньому.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК Україна враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд при призначенні покарання визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, обставини його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, поведінку особи до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення,

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Щире каяття окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, готовий понести призначене покарання. Вказані обставини об`єктивно підтверджують щирість каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2022 р.н., непрацюючий, має місце реєстрації та місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК не має судимості, у період з 01.08.2019 по 09.01.2020, з 19.01.2020 по 23.03.2020, з 18.11.2020 по 18.01.2021, з 04.03.2021 по 29.04.2021, з 18.08.2021 по 15.08.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпечені їх здійснення.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Вирішуючи питання про застосування закону про кримінальну відповідальність суд зазначає наступне.

27.10.2023 набрав чинності Закон України № 2839-IX від 13.12.2022 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці».

Враховуючи, що Законом № 2839-IX від 13.12.2022 при призначенні покарання виключена можливість застосування судом положень ст. 69 та 75 КК України, тобто іншим чином погіршено становище військовослужбовців, то з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України, останній підлягає застосуванню у разі вчинення кримінальних правопорушень, починаючи з 27.01.2023.

Оскільки у справі, що розглядається, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 у період часу з 21.10.2021 по 02.11.2021, тобто до набрання сили Законом України № 2839-IX від 13.12.2022, то з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5 КК України про те, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, суд при призначенні покарання застосовує положення ч. 1 ст. 75 КК України, які діяли на момент вчинення вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, …, при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Статтею 17 Конституції України визнано захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022 року), затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено та діє воєнний стан.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 3 березня 2022 року N 2105-IX оголошено загальну мобілізацію.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, думку прокурора щодо покарання, дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставіст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбаченихст.76 КК України.

При цьому, таке рішення суд приймає також виходячи з того, що на даний час в Україні введено та діє воєнний стан і, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а обвинувачений ОСОБА_3 повідомив про намір проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з метою подолання військової агресії російської федерації на території України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2023 стосовно ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у визначений час із покладенням визначених обов`язків.

Учасники судового провадження не заявляли клопотань з приводу обрання, скасування чи зміни обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України про те, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на два місяці.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживанння та роботи.

Продовжити обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22:00 год по 06:00 год наступного дня, із покладенням передбаченого ст.194 КПК України, обов`язку прибувати за кожною вимогою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_8