УХВАЛА

12 січня 2023 року

м. Київ

справа № 761/34746/17

провадження № 51-2455кмо22

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000146 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

котрий обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3692 Кримінального кодексу України (далі - КК).

у с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 3692 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, що кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 3692 КК.

Як встановлено судом, в один із днів на початку червня 2017 року до ОСОБА_8 звернулась представник ТОВ «АРГАМАК» ОСОБА_9 з пропозицією здійснювати в інтересах цього товариства юридичний супровід цивільної справи, яка перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. У цей же час ОСОБА_8 , знаходячись в офісному приміщенні, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 45б, оф. 1, вирішив отримати від ОСОБА_9 неправомірну вигоду для себе за вплив на суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вказаній цивільній справі.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 15 червня 2017 року, перебуваючи в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 45б, оф. 1, повідомив ОСОБА_9 , що може вплинути на прийняття судового рішення у цивільній справі на користь ТОВ «АРГАМАК» у випадку передачі йому за здійснення цього впливу грошових коштів у сумі 50 000 доларів США,

а в подальшому 26 червня 2017 року у тому ж офісному приміщенні та 10 липня 2017 року в приміщенні кафе «Ель Кафа» за адресою: м. Київ, площа Перемоги, 3, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі відповідно 10 000 доларів США і 20 000 доларів США як неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на користь ТОВ «АРГАМАК», представником якого є ОСОБА_9 .

За результатом судового розгляду суд, дійшовши висновку, що кваліфікуюча ознака інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення «вимагання неправомірної вигоди» свого підтвердження не знайшла і підлягає виключенню із пред`явленого йому обвинувачення, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 3692 КК.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасовано і кримінальне провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 3692 КК, закрито у зв`язку

з недоведенням того, що обвинуваченим був вчинений цей злочин.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам статей 214, 218 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було проведено поза межами територіальної юрисдикції органу досудового розслідування, де був вчинений злочин, тобто не уповноваженими на те особами, які за законом не мали повноважень, у тому числі і на збирання доказів, у зв`язку із чим усі зібрані у цій справі докази є недопустимими.

Прокурор, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції (далі - прокурор), подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порядку ч. 7 ст. 214 КПК проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було доручено прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 слідчому відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві, відповідне доручення міститься в матеріалах кримінального провадження, а згідно з приписами ч. 2 ст. 218 КПК слідчий зобов`язаний проводити досудове розслідування доки прокурор не визначить іншу підслідність. Водночас кримінальне правопорушення, передбачене ст. 3692 КК, є триваючим злочином і остаточно визначити територіальну підслідність можливо виключно на момент його завершення, що, на думку прокурора, не свідчить про неналежність чи недопустимість зібраних у ході досудового розслідування доказів.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 грудня 2022 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за касаційною скаргою прокурора на підставі ч. 2 ст. 4341 КПК передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - об`єднана палата).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4341 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права підставою для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати є такі умови: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.

При передачі матеріалів провадження на розгляд об`єднаної палати колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів) не дотрималась вказаних вимог закону.

Як убачається з ухвали від 13 грудня 2022 року, колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 520/8432/16-к, провадження

№ 51-1648км21), зазначивши, що правовідносини у цьому кримінальному провадженні та правовідносини у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 є подібними, оскільки стосуються концептуального підходу до оцінки доказів, отриманих з порушенням правил територіальної підслідності, з точки зору допустимості/недопустимості.

Так, у цій справі ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2021 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , яких засуджено за ч. 3 ст. 368 КК, скасовано і кримінальне провадження щодо них закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 520/8432/16-к, провадження № 51-1648км21) касаційну скаргу прокурора, котрий не погоджувався з позицією апеляційного суду щодо недопустимості доказів, отриманих під час досудового розслідування з порушенням правил територіальної підслідності, залишено без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 - без зміни.

Касаційний суд у справі № 520/8432/16-к зазначив, що суд апеляційної інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку, що досудове розслідування в кримінальному провадженні здійснювалось не уповноваженим на те органом, правильно визнав усі зібрані докази недопустимими і закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Приймаючи рішення про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення, а ухвали апеляційного суду без зміни, колегія суддів касаційного суду у постанові від 06 жовтня 2021 року встановила, що всупереч приписам процесуального закону досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, яке було вчинено на території Київського району м. Одеси, здійснювалось слідчими СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. При цьому прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_12 , який виніс постанову про направлення матеріалів кримінального провадження до слідчого відділу Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, не є суб`єктом, визначеним у ч. 5 ст. 36 КПК, який має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування. А тому передбачених згаданою нормою КПК підстав доручати здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні іншому органу ніж той, в межах якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, у прокурора не було.

На відміну від вищевказаного правового підходу, в ухвалі від 13 грудня 2022 року колегія суддів вважає, що порушення вимог кримінального процесуального закону щодо територіальної підслідності, якщо воно не призвело до істотного порушення або звуження фундаментальних прав і свобод людини, не може слугувати підставою для автоматичного визнання доказів недопустимими. І вказане по суті узгоджується з висновком щодо застосування норм процесуального права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22).

У розглядуваному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 колегія суддів встановила, що на початковому етапі досудового розслідування прокурором, який є процесуальним керівником, здійснено процесуальні дії та прийнято рішення, які належать до повноважень прокурора за законом, отримані за результатами слідчих і процесуальних дій фактичні дані було покладено органом досудового розслідування в основу обвинувачення ОСОБА_8 .

Водночас, як зазначила колегія, апеляційні скарги сторони захисту, заперечення на касаційну скаргу прокурора, а також оскаржена ухвала апеляційного суду не містять аргументів про порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_8 в результаті здійснення досудового розслідування саме СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві, так само як і конкретних фактів, які би вказували на упередженість слідчого чи прокурора, могли свідчити про їх особисту заінтересованість у результатах кримінального провадження або перешкоджали участі в ньому в силу інших прямих заборон, передбачених КПК.

Крім того, колегія суддів вказала, що на момент звернення ОСОБА_9 із заявою про вимагання у неї ОСОБА_8 неправомірної вигоди інкримінований йому злочин, передбачений ч. 3 ст. 3692 КК, не був закінченим, а тому,з огляду на специфіку цього злочину та наведені у заяві ОСОБА_9 відомості, на момент внесення відомостей до ЄРДР прокурору не було і не могло бути відомо, де, коли і на якій стадії цей злочин буде закінчено.

Водночас, обґрунтовуючи свою позицію,колегія суддів послалась на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22) і вказала, що якщо орган розслідування здійснює слідчі дії, прямо передбачені КПК, такі дії не можуть вважатися «реалізацією повноважень, не передбачених КПК» у значенні п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК і мати наслідком автоматичне визнання доказів недопустимими.

Проте, в ухвалі від 13 грудня 2022 року не зазначено, із застосуванням якої саме конкретної норми права, яку неправильно застосовано, не погоджується колегія суддів і в зв`язку з цим вбачає підстави для передачі матеріалів провадження на розгляд об`єднаної палати.

Крім того, в указаному рішенні колегією суддів пропонується сформулювати висновок в контексті оцінки доказів, отриманих з порушенням правил територіальної підслідності, на предмет їх допустимості, що має вирішуватися у конкретній справі, виходячи з установлених судом фактичних обставин кримінального провадження. При цьому колегія суддів, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права, що міститься у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 520/8432/16-к, провадження

№ 51-1648км21), посилається та вважає правильним підхід, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), в якій було сформульовано відповідний висновок щодо застосування норм процесуального права.

Також зі змісту постанови колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 520/8432/16-к, провадження № 51-1648км21) вбачається, що відсутня така обов`язкова умова для передачі провадження на розгляд об`єднаної палати, як подібність правовідносин, оскільки у цій справі прокурор, котрий визначив підслідність, не був суб`єктом відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК, який має право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Положеннями п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Об`єднана палата зауважує, що виходячи з положень ч. 4 ст. 442 КПК, згідно з якими в постанові об`єднаної палати має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, що передала справу, завданням об`єднаної палати є необхідність сформулювати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, сприяти єдиному і правильному правозастосуванню в судовій практиці.

Забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми права в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати - це досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності у подібних ситуаціях.

З огляду на те, що ухвала колегії суддів від 13 грудня 2022 року не містить передбачених ч. 2 ст. 4341 КПК підстав для передачі провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року на розгляд об`єднаної палати, а тому кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає поверненню на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.

Керуючись статтями 7 та 4341 КПК, об`єднана палатаКасаційного кримінального суду Верховного Суду

п о с т а н о в и л а:

Повернути матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

ОСОБА_7