ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/221/22 Номер провадження 11-кп/814/1340/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозино Коростенського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» та заступника голови спостережної комісії Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити подання і звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання умовно-достроково.
При цьому зазначає, що злочин вчинений з необережності, а ОСОБА_9 хоча і притягувався двічі до дисциплінарної відповідальності, проте в результаті виховної роботи змінив свою поведінку на краще та тричі був заохочений адміністрацією установи відбування покарань.
Вказує, що підзахисний приймає участь в організації виховних заходів, роботі самодіяльних організацій, реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення».
Стверджує, що ОСОБА_9 добровільно відшкодував більшу частину заподіяної шкоди за цивільним позовом потерпілої сторони.
Зауважує, що підзахисний з об`єктивних причин не може реалізувати бажання працювати, а також має сім`ю, з якою підтримує соціальні зв`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, міркування представника виправної колонії, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно зі ст.81 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року) до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин.
Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для звільнення ОСОБА_9 умовно-дострокового від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Під час перебування в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 14 липня 2020 року ОСОБА_9 відбуває покарання у Державній установі «Машівська виправна колонія (№9)».
Дійсно, як слушно зазначає захисник, на даний час засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони, має заохочення, приймає участь у виховних заходах, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій.
Разом з тим, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Проте, як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 також порушував режим відбування покарання, за що на нього неодноразово накладалися стягнення, в тому числі у виді суворої догани, що вказує про нестабільну лінію поведінки засудженого за весь час відбування покарання.
Більше того, рішенням комісії Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» від 31 липня 2021 року ОСОБА_9 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у поведінці ОСОБА_9 останнім часом мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Адже його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами п.1 ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про виправлення засудженого.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4