Справа № 372/2551/20
Провадження № 1-кп-52/22
В И Р О К
іменем України

27 жовтня 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000307 від 25.02.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Віта-Поштова, Києво-Святошинського району, Київської області, не працюючого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , являється депутатом Обухівської районної ради Київської області сьомого скликання, раніше не судимиго,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.171 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувавального акту ОСОБА_5 обвинувачується у перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів, тобто незаконному вилученні підготовлених журналістом технічних засобів, якими він користується у звязку із своєю професійною діяльністю за наступних обставин.

Судом встановлено, що згідно рішення Обухівської районної ради Київської області від 18.11.2015 № 1 Про інформацію голови Обухівської районної виборчої комісії про підсумки виборів депутатів Обухівської районної ради Київської області сьомого скликання, ОСОБА_5 являється депутатом Обухівської районної ради сьомого скликання.

Відповідно ст.141 Конституції України строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років.

Згідно ст.1,2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статус депутата місцевої ради визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.
Відповідно до п.1,3,6, ч.1, ч.3 ст. 8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не приймати будь-яких гонорарів, подарунків, не отримувати винагород безпосередньо чи опосередковано за дії, пов`язані зі здійсненням ним депутатських повноважень. На депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції". Депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", а також дотримуватися інших вимог фінансового контролю, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону депутат місцевої ради зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів;

Відповідно до літ. б) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є в тому числі і депутати місцевих ради.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані щорічно до 1 квітня подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно літ. б) п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, у декларації зазначаються відомості про: дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості;

Таким чином, ОСОБА_5 являючись депутатом Обухівської районної ради Київської області сьомого скликання, діючи з прямим умислом, вчинив перешкоджання законній професійній діяльності журналістів за наступних обставин.

ОСОБА_6 20.11.2018 зараховано на посаду кореспондента департаменту малих журналістських проектів Іноземного підприємства 1+1 ПРОДАКШН (далі ІП 1+1 ПРОДАКШН), згідно наказу №421к від 19.11.2018, та надано редакційне посвідчення № НОМЕР_1 .

14.02.2020 кореспонденту ОСОБА_6 та оператору ОСОБА_8 . Департаменту журналістських проектів ІП 1+1 ПРОДАКШН головним редактором журналіських проектів надано редакційне завдання з метою підготовки до ефіру сюжету на тему: Порушення законодавства про запобігання корупції програми секретні матеріали виробництва ІП 1+1 ПРОДАКШН телеканалу 1+1 на виконання наступних дій: В рамках журналістської діяльності перевірити та відзняти якими транспортними засобами користується депутат Обухівської районної ради ОСОБА_5 .. Опираючись на норми Закону України Про Інформацію, Про доступ до публічної інформації та інші нормативно-правові акти, записати на камеру інтерв`ю з представником місцевого самоврядування Обухівський району ОСОБА_5 .. Зокрема під час інтерев`ю поставити питання ОСОБА_5 , якими транспортними засобами він користується, на яких підставах їх використовує та чи вказав усі автівки у своїй декларації. Підготувати до 14.03.2020 року матеріал до ефіру.

Відповідно ч. 3 ст 15. Конституції України, встановлено, що цензура в Україні заборонена.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, ст. 24 Закону України Про інформацію: забороняється цензура - будь-яка вимога, спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника (співзасновника), видавця, керівника, розповсюджувача, узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації; Забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом; Умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів та/або переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків, за критику тягне за собою відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ч. 1, 5, ст. 25 Закону України Про інформацію: Під час виконання професійних обов`язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом. Журналіст має право поширювати підготовлені ним матеріали (фонограми, відеозаписи, письмові тексти тощо) за власним підписом (авторством) або під умовним ім`ям (псевдонімом).

Згідно до абз 10 ч. 1 ст. 1 Закону України Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналісті, встановлено, що журналіст - творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для засобів масової інформації, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації (в штаті або на позаштатних засадах) відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України;

Згідно абз 1, 2 ст. 17 Закону України Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів: Відповідальність за скоєння злочину проти журналіста у зв`язку з виконанням ним професійних обов`язків або перешкоджання його службовій діяльності прирівнюється до відповідальності за скоєння таких же дій проти працівника правоохоронного органу. Службова діяльність журналіста не може бути підставою для його арешту, затримання, а також вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених ним матеріалів та технічних засобів, якими він користується у своїй роботі.

25.02.2020 року, близько 18 години, ОСОБА_6 виконуючи редакційне завдання, знаходячись біля приміщення Обухівського районного суду Київської області, що розташовується за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 20, здійснюючи відеозйомку на свій особистий телефон марки Айфон-11 поставив депутату Обухівської районної ради ОСОБА_5 запитання, щодо відсутності в його декларації автомобіля на якому він постійно пересувається.

Після чого у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел спрямований на перешкоджання законній професійні діяльності журналіста ОСОБА_6 , шляхом вилучення технічних засобів, якими він користується у зв`язку з своєю професійною діяльністю, з метою подальшого видалення відеозапису.

Продовжуючи реалізацію свого злочиного умислу ОСОБА_5 , умисно, грубо порушуючи правові засади діяльності журналістів в України вихопив правою рукою з рук ОСОБА_6 телефон марки Айфон-11 на який здійснювався відеозапис інтерев`ю, припинивши подальшу зйомку на вказаному телефоні та протягом декількох хвилин не віддавав вказаний технічний засіб кореспонденту ставлячи умову останньому про видалення відеозапису для повернення телефона. В подальшому після тривалих умовлянь з боку ОСОБА_6 та інших осіб ОСОБА_5 повернув телефон кореспонденту.

Тобто, ОСОБА_9 , перебуваючи біля адміністративної будівлі Обухівського районного суду Київської області, що розташовується за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 20, близько 18 години, діючи умисно, з метою видалення відеозапису свого інтерв`ю знятого кореспондентом ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив перешкоджання законній професійні діяльності журналіста, шляхом вилучення технічних засобів, якими він користується у зв`язку з своєю професійною діяльністю.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 були кваліфіковані, як умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналіста, тобто незаконне вилучення підготовлених журналістом технічних засобів, якими він користується у звязку із своєю професійною діяльністю, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 171 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, не визнав та жодним чином не підтвердив фактів викладених в обвинувальному акті та просив його виправдати, також не визнав і цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 .. Пояснив, що у нього склались неприязні стосунки з народним депутатом України ОСОБА_10 з партії «Слуга народу» та потерпілим ОСОБА_6 , який з нимо працює, і між ним депутатом від партії «Батьківщина», в зв`язку з політичною ситуацією та зміною влади, яка відбулась в Обухівській районній раді. Між ними постійно відбувалось багато конфліктів, оскільки потерпілий його провокував, поширював неправдиву інформацію, що він керував автомобілем в стані сп`яніння, принижував честь та гідність його родини. За замовленням потерпідого був складений сфальсифікований адміністративний протокол за ст.130 КУпАП, щодо нього за керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд закрив провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_6 намагався принизити його публічно неодноразово і все це вплинуло на його політичну репутацію. Жодних спростувань на каналі «1+1» щодо висвітлення неправдивої інформації про нього та депутата ОСОБА_11 не було.

25.02.2020 року в Обухівському районному суді слухалась адміністративна справа щодо адвоката ОСОБА_12 . Під час розгляду справи ОСОБА_6 заявив, що він виступає потерпілим у цій справі, а не журналістом. Вийшовши з будівлі суду ОСОБА_6 звернувся до нього на «ти», запитав чому він не задекларував автомобіль на якому приїхав. Оператор каналу вже склав технічні засоби. Під час розгляду справи потерпілий не задав йому жодного питання. Він звертався з заявою до поліції на ОСОБА_6 за втручання в особисте життя.

Коли відбувся конфлікт між ним та ОСОБА_6 , останній не повідомив йому ким працює та був без бейджика, хоча йому було відомо, що він є кореспондентом. Він до нього не звертався щодо запису будь-якого інтерв`ю. Під час конфлікту ОСОБА_6 здійснював запис на свій мобільний телефон. Він визнає, що забрав телефон у потерпілого, щоб припинити правопорушення і незаконну зйомку, та втручання у його особисте життя. Умислу на перешкоджання журналістської діяльності у нього не було.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Потерпілий суду показав, що до нього звернувся депутат ОСОБА_5 щодо підготовки телерепортажу відносно ОСОБА_13 . А тому ОСОБА_5 було відомо, що він є журналістом. Йому відомо, що обвинувачений керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що він розмістив відповідну публікацію у «Фейсбуці».

Телепрограмою «Секретні матеріали» було заплановано публікацію матеріалу щодо заповнень декларацій, на що у нього було редакційне завдання. Того дня вони перебували на розгляді справи про відвід судді. Вийшовши з приміщення суду він включив телефон, на який здійснював зйомку, коли обвинувачений сідав в незадекларований автомобіль, він також хотів записати коментар. Обвинувачений забороняв здійснювати зйомку, вирвав у нього з рук телефон та виключив. Він просив повернути йому телефон. Зйомку здійснював також ОСОБА_14 .

14.02.2020 року від редактора ОСОБА_15 він отримав редакційне завдання, щодо незадекларованого майна, необхідно було відзняти матеріал та видати в ефір. Дане завдання він виконав частково. Обвинуваченому було добре відомо, що він є журналістом, оскільки вони зустрічались в районній раді неодноразово. Він вважає, що умисел у обвинуваченого виник раптово з метою зашкодити йому здійснити зйомку користування обвинуваченим незадекларованого автомобіля. Йому вдалось відзняти факт користування автомобілем.

Будь-яких обмежень щодо зйомки матеріалу на телефон чи камеру у журналіста немає. Особистий телефон теж можна використовувати для запису інформації. Вперше автомобіль обвинуваченого він побачив 25.02.2020 року. Редакційним завданням було з`ясування питання, чому у депутата ОСОБА_16 незадекларований автомобіль. Він здійснював запис сюжету, який згодом монтується. У зв`язку із запитом громадськості м. Обухів до обранців, з`явилось таке редакційне завдання. Він здійснював зйомку, коли обвинувачений сідав до автомобіля, ОСОБА_16 його побачив та почав бігти йому назустріч і забрав телефон. Згоди на відеозйомку обвинувачений не давав, просив його не знімати і зупинити зйомку та видалити відео, щоб воно не вийшло в ефір.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він є депутатом обласної ради і був свідком даної події. ОСОБА_6 здійснював зйомку на свій телефон, а ОСОБА_5 вихопив телефон та відмовлявся його повернути. Під тиском осіб, які були поруч, обвинувачений згодом повернув телефон. Він знімав дану подію на камеру як оператор. ОСОБА_6 здійснював зйомку, як ОСОБА_16 сідає до автомобіля.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що 25.02.2020 року після засідання суду між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт. Він здійснював зйомку в судового засідання. Вийшовши з суду, він пішов до машини та склав штатив. Почув крики, дістав камеру. Чув як ОСОБА_6 вимагав повернути йому телефон, а ОСОБА_5 кричав, що не давав дозволу на зйомку. ОСОБА_6 говорив, що обвинувачений заважає здійснювати йому професійну діяльність. Редакційне завдання він отримує від журналіста. Того дня він знімав всі події, які відбувались 25.02.2020 року.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що 25.02.2020 року брав участь у розгляді адміністративної справи як захисник. Він заявив клопотання про відвід головуючого у справі і ОСОБА_6 , його оператор і четверо свідків чекали розгляду заяви про відвід. ОСОБА_6 до нього чіплявся, питав де його клієнт ОСОБА_12 , чіплявся до ОСОБА_5 , його дружини, чіплявся до свідків із запитаннями, що вони тут всі роблять. О 17 год. 30 хв. судове засідання про відвід закінчилось, їх повідомило про дату наступного розгляду справи. Коли він здійснював запис у свій записник, то ОСОБА_6 здійснював відеозапис його щоденника. Крім того все судове засідання знімав оператор на камеру. При розгляді даного адміністративного матеріалу ОСОБА_6 давав покази, що він приймає участь не як журналіст, а як потерпілий. ОСОБА_6 здійснював зйомку на свій телефон родини ОСОБА_16 , які просили його не знімати їх. ОСОБА_6 під час судового розгляду, в холі суду, під час перерви не повідомляв жодну людину про наявність у нього якогось редакційного завдання, не говорив про нього і нікому його не показував. Коли свідок ОСОБА_19 запитала його, що він тут робить, він зазначив, що він є потерпілим. У ОСОБА_6 не було мікрофона, диктофона, бейджика, він своїм телефоном робив зйомку. У оператора та ОСОБА_6 не було жодних знаків ідентифікації телеканалу ні на одязі, ні на камері.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що в той день розглядався адміністративний матеріал, на якому були присутні обвинувачений, його дружина, вона, ОСОБА_6 , його оператор та захисник. ОСОБА_20 чіплявся до дружини обвинуваченого, коли вона йому зробила зауваження, то він зазначив, що перебуває в суді в статусі потерпілого. ОСОБА_6 разом із своїм оператором в судовому засіданні перебував без камери.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що ОСОБА_6 постійно чіплявся до їх родини, цікавився їх особистим сімейним життям, матеріальним становищем, ходив за ними слідом з камерою. Все це було пов`язано із виборчим процесом. Перед початком судового засідання та після нього він до них чіплявся, провокував. Коли вона з чоловіком йшла до машини, то ОСОБА_6 почав їх знімати на телефон та коментувати їх автомобіль, ставити питання чи задекларований даний автомобіль. Чоловік сказав, що він не давав згоди на зйомку його родини та забрав у ОСОБА_6 телефон і вимагав видалити запис. Її чоловік віддав телефон ОСОБА_6 і всі згодом пішли у райвідділ поліції. На протязі дня ОСОБА_6 не звертався до її чоловіка з проханням надати будь-яке інтерв`ю. Коли виходили з приміщення суду, то оператор камеру вимкнув та ніс до автомобіля. Стосовно журналістського розслідування та редакційного завдання ні ОСОБА_6 , ні оператор не говорили. Після цього інциденту вийшов сюжет щодо статків родини ОСОБА_16 на каналі «1+1». Перед цим був сюжет щодо керування її чоловіком автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 в той день заявив в судовому засідання, що він є потерпілим, а не журналістом, посвідчення не пред`являв, бейджика «Преса» на ньому та оператору не було, мікрофона теж.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що в той день він перебував на робочому місці в суді та здійснював охорону порядку. В приміщенні суду було тихо, ніяких інтерв`ю не бралось, коли виходили ОСОБА_6 з оператором з приміщення, то камера була складена. Що відбувалось на вулиці, він не бачив.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.171 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі докази, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- витяг з кримінального провадження №0000307 від 25.02.2020 року, де вказується що 25.02.2020 року о 19.40 год. надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 25.02.2020 року о 18.00 год. біля приміщення Обухівського районного суду депутат Обухівської районної ради Київської області ОСОБА_5 перешкоджав законній, професійній діяльності журналіста ОСОБА_6 (т.2 а.с.125);

- рапортом про прийняття заяви про злочин від 25.02.2020 року, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2020 року де зазначено, що 25.02.2020 року о 18.00 год. біля приміщення Обухівського районного суду депутат Обухівської районної ради Київської області ОСОБА_5 перешкоджав законній, професійній діяльності журналіста ОСОБА_6 (т.2 а.с.126-127);

- заява свідка ОСОБА_17 про долучення до матеріалів справи CD-R диска (т. 2 а.с.128);

- протокол перегляду відеозапису з фототаблицею до нього від 04.03.2020 року CD-R диска долученого свідком з якого вбачається, як обвинувачений забирає мобільний телефон, який ОСОБА_6 тримав у руці, після чого свідок ОСОБА_17 вказує ОСОБА_5 , щоб той повернув телефон ОСОБА_6 . Після вмовлянь потерпілого ОСОБА_6 та свідка, обвинувачений повертає телефон ОСОБА_6 (т.2 а.с.130-136);

- заява потерпілого ОСОБА_6 про долучення CD-R диска з відеозаписом з мобільного телефону ОСОБА_6 (т.2 а.с.138);

- протокол перегляду відеозапису з фототаблицею до нього від 04.03.2020 року CD-R диска долученого потерпілим з якого вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувається розмова, в ході якої ОСОБА_5 просить ОСОБА_6 припинити відео зйомку. (т.2 а.с. 140-144);

- редакційне завдання від головного редактора журналістських проектів ОСОБА_23 іноземного підприємства «1+1 Продакшн» від 14.02.2020 року без вихідного номеру. В редакційному завданні зазначено, що з метою підготовки до ефіру сюжету на тему: «Порушення законодавства про запобігання корупції» програми «Секретні матеріали» виробництва «1+1 Продакшн» телеканалу «1+1» просить кореспондента ОСОБА_6 та оператора ОСОБА_8 департаменту журналістських проектів виконати редакційне завдання: В рамках журналістської діяльності перевірити та відзняти, якими транспортними засобами користується депутат Обухівської районної ради ОСОБА_5 . Опираючись на норми ЗУ «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» записати на камеру інтерв`ю з представником місцевого самоврядування Обухівського району ОСОБА_5 , та під час інтерв`ю поставити питання, якими транспортними засобами він користується, на яких підставах їх використовує, та чи вказав всі автівки у своїй декларації. Підготувати до 14.03.2020 року матеріал до ефіру». (т.2 а.с.148);

- довідка від 04.03.2020 року про те, що ОСОБА_6 дійсно працює в компанії іноземного підприємства «1+1 Продакшн» на штатній посаді кореспондент з 20.11.2018 року по теперішній час (т.2 а.с.149);

- посвідчення кореспондента ОСОБА_6 (т.2 а.с.150);

- трудова книжка ОСОБА_6 де вказано, що з 20.11.2018 року він зарахований на посаду кореспондента департаменту журналістських проектів (т.2 а.с.151-152);

- посвідчення оператора ОСОБА_8 (т.2 а.с.153);

- довідка від 04.03.2020 року про те, що ОСОБА_8 дійсно працює в компанії іноземного підприємства «1+1 Продакшн» на штатній посаді оператор з 04.01.2011 року по теперішній час (т.2 а.с.154);

- трудова книжка ОСОБА_8 де вказано, що з 01.07.2016 року він переведений на посаду оператора групи операторів відділу технічного забезпечення малих журналістських проектів (т.2 а.с.155-156);

- протокол проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 11.03.2020 року за участю ОСОБА_6 в якому останній повідомив про обставини вчинення кримінального проступку (т.2 а.с.158-161);

- протокол проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 11.03.2020 року за участю свідка ОСОБА_17 який дав аналогічні покази про обставини вчинення кримінального проступку (т.2 а.с.162-166);

- рішення Обухівської міської ради від 18.11.2015 року про інформацію голови Обухівської районної виборчої комісії про підсумки виборів депутатів Обухівської районної ради Київської області VII скликання про підсумки виборів 25.10.2015 року (т.2 а.с.173);

- постанова Обухівської районної виборчої комісії щодо обрання депутатів в багатомандатному окрузі від 30.10.2015 року де зазначено прізвище ОСОБА_5 (т.2 а.с.174-177);

- реєстраційна картка транспортного засобу автомобіля «Форд-Фієста» д.н.з. НОМЕР_2 власник значиться ОСОБА_5 (т.2 а.с.179-180);

- протокол огляду мобільного телефону з фото таблицею від 06.05.2020 року ОСОБА_6 (т.2 а.с.181-187);

- публікації з соціальних мереж ОСОБА_5 (т.2 а.с.188-193);

- ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.06.2020 року, про здійснення приводу ОСОБА_5 на 11 год. 00 хв. 23.06.2020 року до Обухівського ВП ГУНП в Київській області, до заступника начальника СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_24 , у процесуальному статусі підозрюваного в межах кримінального провадження №0000307. (т.2 а.с.200-201);

Суд, ознайомившись із наданими сторонами доказами у вигляді документів, пояснень свідків, та заслухавши позицію учасників кримінального провадження, приходить до висновку про недоведеність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та наявність достатніх підстав для виправдання останнього, та в повній мірі погоджується із позицією сторони захисту, яка зводиться до наступного.

Судом встановлено, що керівник регіональної прокуратури ОСОБА_25 , відомості щодо включення якого до групи прокурорів внесені до ЄРДР були лише 04.06.2020, розглянувши матеріали досудового розслідування, відповідно до ст. ст. 36, 42, 276, 277, 278, 480, 481 КПК України, склав 29.05.2020 письмове повідомлення про підозру та замість того щоб виконати вимоги ст. 278 КПК України, в частині вручення письмового повідомлення про підозру в день його підписання, 04.06.2020 доручив його вручення заступнику керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури процесуальному керівнику у кримінальному провадженні №0000307 від 25.02.2020 року. При цьому, згідно із рухом кримінального провадження по ЄРДР ОСОБА_26 відомості щодо включення якого до групи прокурорів внесені до ЄРДР були аж 23.06.2020.
Доручення про вручення письмового повідомлення про підозру від 29.05.2020 направлено супровідним листом № 04/2-121, зі штампом про отримання Києво-Святошинською місцевою прокуратурою 05.06.2020 за
№ 4201-20.
У подальшому, як вбачається із поданих стороною обвинувачення документів, лише через 25 днів ОСОБА_5 було вручено вищевказане повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.171 КК Укрпаїни, про що свідчить підпис останнього про отримання вказаної підозри 23.06.2020р..
Органом досудового розслідування, в період з 29.05.2020 по 23.06.2020 на думку суду не було здійснено спроби вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру. Суд критично ставиться до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 22.06.2020 року, про здійснення приводу ОСОБА_5 , на яку посилалась сторона обвинувачення, оскільки досліджені матеріали справи №1-кс-672/20 не містять належного підтвердження отримання повістки про виклик згідно ст.ст.135,136 КПК України. Стороною обвинувачення в судовому засіданні не спростовані твердження сторони захисту та не наведено будь-яких належних та допустимих доказів ухилення останнього від отримання підозри.

А отже, ОСОБА_5 є таким, що не набув статусу підозрюваного, у зв`язку із порушенням вимог КПК України, а саме: ст. 278, 135 та 136 КПК України, тобто останньому не було вручено письмове повідомлення про підозру в день його складання чи у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з приписами статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.
В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII, що набрав чинності 01.07.2020, ч. 1 ст. 171 КК України відноситься до кримінальних проступків. У кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не закінчено досудове розслідування, досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 КПК України, тим органом, що здійснював досудове розслідування.
Таким особам протягом 72 годин слідчим повідомляється про підозру у вчиненні кримінального проступку. У цих випадках строки дізнання обчислюються відповідно до частини третьої статті 219 Кримінального процесуального кодексу України з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку. Обрані до дня набрання чинності цим Законом запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою діють до моменту їх зміни, скасування чи припинення. Клопотання про скасування таких запобіжних заходів має бути внесено до суду слідчим або прокурором невідкладно, але не пізніше 72 годин з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку.
Як встановлено судом та не заперечується прокурором, ОСОБА_5 протягом 72 годин із 01.07.2020 року не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку. Його також не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку і на час постановлення вироку, як і не ухвалено постанови про зміну порядку досудового розслідування та доручення відповідному органу проведення досудового розслідування у формі дізнання у встановлений Законом строк, а тому останній із 04.07.2020 не набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального проступку в кримінальному провадженні №0000307 від 25.02.2020 року.

Верховним судом України у справі № 627/927/19 від 25.11.2020 визначено, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вина не буде доведена у законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, де сполучаються в бінарному нерозривному зв`язку матеріальна (склад злочину) і процесуальна підстави кримінальної відповідальності. У межах єдиної підстави кримінальної відповідальності вирок суду з`єднує її фактичну та юридичну сторони, встановлює повну відповідність фактичної та юридичної сторін вчиненого.

Згідно концепції судової істини, впровадженої в чинному кримінальному процесуальному законі, доведення винуватості особи покладається на органи досудового розслідування та прокурора, твердження яких в обвинувальному акті чи повідомленні про підозру є суб`єктивним припущенням сторони обвинувачення про наявність підстави для кримінальної відповідальності особи.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 4 ст. 22 КПК повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із повноважним прокурором.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини для цілей ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «звинувачення» визначається як офіційне повідомлення, надане особі виключно компетентним суб`єктом, про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (справа «Девеер проти Бельгії» (заява № 6903/75, рішення від 27 лютого 1980 року, § 46).

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК, згідно з якими письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК). Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст.15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Водночас у ст. 276 КПК зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. Визначення правової природи цих дій і встановлення кола суб`єктів, які уповноважені на їх вчинення, має важливе практичне значення для об`єктивації гарантій незалежності особи, щодо якої здійснюється особливий порядок повідомлення про підозру.

У постанові від 11 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19) зробила висновок щодо застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру. Цей етап передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення; 2) об`єктивації вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК. На цьому етапі також здійснюється повідомлення прав підозрюваному, де в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК притягненням до кримінальної відповідальності є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, де здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні. В подальшому згідно ст. 337 цього Кодексу судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278, 480, 481 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Повноваження на здійснення повідомлення про підозру спеціальних суб`єктів, визначених у ст. 480 КПК, щодо складання та підписання підозри в інкримінованому особі злочині належать лише прокурорам, названим у ст. 481 цього Кодексу.

Порушення порядку повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та не повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального проступку призвело до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Правовим наслідком повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не в порядку вимог КПК України, та не повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального проступку всупереч вимог КПК України, є не набуття статусу підозрюваного в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності. Тому, за відсутності належного повідомлення особи про підозру, безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , а отже і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд в цьому проваджені. Неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливило правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призвело до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливило внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Судом при встановленні обсягу доказів було враховано положення ст. 22 КПК України, де вказується, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд дає оцінку дослідженим доказам з урахуванням положень ст. ст. 84, 85,86,87 КПК України.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії, рішення у справі Шабельника проти України), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Здійснення кримінального провадження всупереч його загальним засадам означає його невідповідність тим завданням і цілям, що визначені ст. 2 цього Кодексу. Отже всі докази, зібрані в здійсненому всупереч встановленій у КПК України правовій процедурі досудовому розслідуванні, з порушенням форми і змісту кримінального провадження слід визнати недопустимими.

Рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України передбачає, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, суд погоджується в повній мірі з позицією захисту, що всі докази отримані в цьому кримінальному провадженні, є недопустимими.

Разом з тим, суд не вважає за необхідне надавати відповіді на всі доводи сторін з огляду на наступне. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) з цього питання виробив практику пошуку відповідного балансу. Так, у ряді його рішень міститься вказівка на те, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен аргумент заявника; ст. 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінювання, що є предметом регулювання, насамперед, національного законодавства та оцінювання національними судами (зокрема, рішення у справі «Суомінеен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97).

Таким чином, суд вважає, що відповідей на доводи сторін кримінального провадження в наведеному вище вигляді достатньо для прийняття рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що в судовому засіданні були досліджені письмові, та речові докази, покази свідків, потерпілого та обвинуваченого, суд не надає їм оцінку, виходячи із критеріїв належності та достатності, оскільки останні із вищевказаних мотивів визнані судом недопустимими, як такі, що отримані із суттєвими порушеннями норм кримінально-процесуального законодавства.

Таким чином, суд вважає, що вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 171 КК України не доведено шляхом надання допустимих та належних згідно діючого кримінального процесуального законодавства, доказів.

Відповідно обвинувачений ОСОБА_5 підлягає виправданню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 171 КК України за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального проступку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 у відповідності до ч.3 ст. 129 КПК України, необхідно залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 171 КК України, та виправдати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: DVD-R диски залиши при справі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1