Справа № 216/1945/18
Провадження № 1-кп/216/78/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, українець, громадянин України, освіта професійно - технічна, не одруженого, неповнолітніх дітей або інших осіб на утримані не має, учасником бойових дій не являється, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, механік - водій бригадної артилерійської групи, солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 , (АДРЕСА_2 ) на посаді механіка - водія гаубичного самохідно - артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно артилерійської батареї 1 гаубично самохідного - артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи у військовому званні солдата, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, 30.12.2015 приблизно о 12 год. 00 хв., самовільно без дозволу командування залишив вказану військову частину та направився до місця свого проживання за адресою:АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 11.04.2018 біля 12 год. 00 хв., тобто більше ніж через один рік, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану,військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від

12.02.2015 року).

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся та суду пояснив, що він проходив військову службу у АДРЕСА_3 , в кінці грудня 2015 року дійсно самовільно залишив військову частину. Повернувся до прокуратури 11 квітня 2018 року, до цього часу перебував за місцем прописки та не знав, що перебував у розшуку.

Прокурор заявив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на клопотання, заявлене в судовому засіданні прокурором. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавала усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим ОСОБА_3 .

Ухвалюючи вирок, суд вважає, що мало місце діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_3 . Ці діяння містять склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за ознаками: не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу винного, який характеризується задовільно, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненому правопорушенні розкаюється, безперечно визнає свою вину, активно сприяв у розкритті злочину,на обліку у лікаря-психіатра і лікаря - нарколога не перебував і не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченим, сприяття органам досудового слідства у розкритті злочину.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_3 потрібно призначити покарання в виді позбавлення волі, але на невеликий строк в межах санкції ст. 407 ч.4 КК України, та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання його звільнити з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК Українита керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України; суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Матеріали кримінального провадження № 0000067 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1945/18 (1-кп/216/78/23).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Особливості та обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 394 та ч. 2 ст. 473 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1