У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/818/22

24 квітня 2023 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені до ЄРДР 11 листопада 2020 року за N 0000786, які надійшли з Івано-Франківської обласної прокуратури за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки злочин передбачений ч.3 ст. 187 КК України було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого. Вказує, що 27 квітня 2023 року спливає строк тримання під вартою обвинуваченого. ОСОБА_4 обгрутуновано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України. Матеріальна шкода спричинена потерпілим вказаними злочинами, а саме ТДВ «Надвірнянський кар`єр Карпати» у розмірі 2 246 157 грн. та ОСОБА_8 у розмірі 427 545 грн. обвинуваченим ОСОБА_4 не відшкодована. Обгрунтованість підозри підтверджується сукупністю зібраних доказів: протоколами огляду місць події від 11 листопада 2020 року та 09 червня 2021 року, під час яких оглянуто місця вчинення злочинів, вилучено сліди та речові докази; протоколами за результатами проведення негласних слідчих, розшукових дій, відповідно до яких негласно отримано зразки ДНК ОСОБА_4 , висновками молекулярно-генетичних експертиз, якими на предметах вилучених з указаних місць події та змивах, встановлено клітини, що співпадають з ДНК-профілем останнього, показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інших, іншими документами кримінального провадження. На цей час продовжує існувати ризик, передбачений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. ОСОБА_4 не працює, що свідчить про відсутність постійного джерела доходів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, зокрема 20 липня 2011 року був засуджений за ч.2 ст. 289 та ст. 290 КК України. Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленому ризику.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Пояснив, що в порушення вимог ст. 184 КПК України прокурор не долучив до матеріалів клопотання матеріали кримінального провадження, які його обгрунтовують. Також у порушення ч.3 ст. 199 КПК України прокурором не надано доказів, які свідчать про те, що заявлений ризик на цей час не зменшився. Крім того, прокурор подавши клопотання вказує на існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак не надав конкретні докази, які підтверджують ці обставини та існування вказаного ризику на цей час. Також прокурор не надав доказів, що інший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити належну поведінку підзахисного. Так, ОСОБА_4 має за місцем проживання майстерню де він раніше ремонтував автомобілі та цим утримував свою сім`ю. Просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме у виді цілодобового домашнього арешту, що забезпечить його належну поведінку та буде відповідати принципу співмірності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи свого захисника.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положеннями глави 18, зокрема ч.1 ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2022 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З того часу ухвалами (слідчого судді) суду вказаний строк продовжувався та в останнє ухвалою суду від 27 лютого 2023 року, продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 квітня 2023 року.

Завершити розгляд вказаного кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою суд вважає не можливим, оскільки судовий розгляд справи фактично лише розпочато.

Враховуючи зміст ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, суд при розгляді клопотання про обрання (продовження) строку тримання під вартою повинен належним чином дослідити обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, оцінити в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу та застосувати такий запобіжний захід, який буде відповідним тим ризикам, які суд вважатиме доведеними на момент розгляду клопотання.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

При цьому, суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_4 є особою в силу ст. 89 КК України не судимою, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме був засуджений 20 липня 2011 року за ч.2 ст.289 та ст.290 КК України, не працює та на цей час обвинувачується у вчиненні аналогічних корисливих злочинів.

Вказані обставини у сукупності дають підстави суду вважати, що існує ризик передбачений пунктом 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що судове провадження в цьому кримінальному провадженні не завершено, строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає, проте ризик, передбачений пунктом 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, продовжує існувати та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаному ризику.

При цьому суд враховує обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень , їх тяжкість та суспільну небезпечність, спричинені наслідки у вигляді завдання значної майнової шкоди, яка не відшкодована потерпілим, а також можлива міра покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знаходить підстав, які б слугували для відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення щодо продовження тримання під вартою. Відтак, оцінивши мету застосування запобіжного заходу, зокрема забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового провадження строком на 60 днів.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі провадження, не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України із застосуванням насильства суд не визначає заставу у цьому кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів до 23 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: