1-в/705/58/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 захисника засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія, АРК, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , який відбуває покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який представляє інтереси засудженого ОСОБА_6 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 засуджено Дарницьким районним судом м. Києва 09 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року вищевказаний вирок залишено без змін, а скарга ОСОБА_6 без задоволення.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 вересня 2022 року касаційна скарга ОСОБА_6 задоволена частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінено, пом`якшено призначене йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. У іншій частині судові рішення залишені без змін.

Це покарання ОСОБА_6 відбуває в ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» в с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області.

Початок строку відбування покарання: 28.08.2021 року. Кінець строку відбування покарання 28.08.2025 року.

Злочин, за який засуджений ОСОБА_6 відноситься до тяжких злочинів, вчинений з необережності.

Станом на 28 січня 2023 року відбута частка покарання ОСОБА_6 за необережний тяжкий злочин складає 1 рік 5 місяців, що перевищує третину 01 рік 04 місяці відбутого строку покарання. Невідбута частка покарання ОСОБА_6 на вказану дату складає 2 роки 7 місяців.

Вважає, що чинним КК правових заборон для заміни цієї невідбутої частки покарання у виді позбавлення волі на максимальне покарання у виді 2 років виправних робіт немає і всі сумніви з цього приводу необхідно віднести на користь засудженого ОСОБА_6 , який за весь час відбування покарання у колонії характеризується позитивно. Так, він стягнень не має, має заохочення, працевлаштований, дотримується правомірних відносин із засудженими та працівниками установи, має сім`ю, з якою підтримує тісний зв`язок, у скоєному тяжкому злочині вчиненому з необережності розкаюється.

У зв`язку з цим, захисник просить суд замінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді двох років виправних робіт, відповідно до положень ст. 57 КК України.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Крім того, пояснив, що засуджений під час відбування покарання працевлаштований, характеризується позитивно, протягом відбування двічі заохочувався адміністрацією установи, стягнень не мав. Має сім`ю, у якій виховується двоє неповнолітніх дітей, які потребують батьківської підтримки та догляду. Крім того, ФОП ОСОБА_7 має можливість працевлаштувати засудженого ОСОБА_8 після його звільнення, про що повідомив орган пробації. Зазначив, що згідно ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а саме те, що він став на шлях виправлення. Вважає, що засуджений змінив поведінку та став на шлях виправлення. Просив клопотання задовольнити та замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, яке взагалі можливо застосувати до засуджених за вчинення тяжких злочинів, у виді виправних робіт.

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання захисника підтримав. Пояснив, що в установі працевлаштований. Має заохочення від адміністрації установи, стягнень не має. Щиро розкаюється у вчиненому, має родину, дітей, а також у разі заміни йому покарання має намір працевлаштуватися за фахом по місцю проживання. Вважає, що став на шлях виправлення, а тому просить клопотання задовольнити.

Представник установи в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що як вбачається з характеристик засудженого, за період відбування покарання ОСОБА_6 позитивно характеризується лише протягом останніх чотирьох місяців, що не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення. Крім того, невідбута засудженим частина покарання становить 2 роки 7 місяців, що значно перевищує визначений ч. 1 ст. 57 КК України максимальний строк застосування такого виду покарання як виправні роботи. При цьому, згідно вироків судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_6 не був працевлаштованим до засудження та не має постійного місця роботи на час розгляду клопотання, а тому за правилами призначення покарання до нього не може бути застосоване таке покарання як виправні роботи. Комісією установи засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді виправних робіт, саме у відповідності до ч. 1 ст. 57 КК України. При вирішенні клопотання слід враховувати весь період відбування покарання. Загалом вважає, що не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, а тому в задоволенні клопотання просив відмовити.

Представник спостережної комісії при Уманській райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність.

Суд, вислухавши думки захисника засудженого, засудженого, представника установи та позицію прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 09 листопада 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року вирок Дарницького районного суду міста Києва від 09.11.2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2022 року задоволено частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 . Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінено, пом`якшено призначене йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті судові рішення залишено без змін.

Згідно статті 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

У відповідності до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Як вбачається з матеріалів клопотання та з оглянутої в судовому засіданні особової справи засудженого, початок строку покарання рахується з 28.08.2021 року, кінець строку покарання 28.08.2025 року.

На даний час засуджений відбув більш ніж 1/3 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 82 КК України.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 з 15.10.2021 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)».

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_6 від 14.02.2023 року, яка була надана представником установи на запит суду, за час відбування покарання, а саме під час перебування в СІЗО м. Києва характеризувався негативно, а з 15.10.2021 характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться сумлінно та старанно, за що має два заохочення, перебуваючи у СІЗО мав стягнення, яке погашено, під час перебування у СВК № 92 стягнень не мав. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. По відношенню до представників адміністрації ввічливий. На профілактичному обліку не перебуває. Підтримує зв`язки з рідними. Вважають, що став на шлях виправлення.

Разом з тим, згідно довідки начальника ДУ СВК № 92 від 14.02.2023 року заохочення у виді подяки ОСОБА_6 отримані 05.10.2022 року та 09.01.2023 року, тобто лише за декілька місяців до строку, з якого можливо застосування до нього заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким.

Із витягу з протоколу комісії ДУ СВК № 92 від 19.01.2023 року засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у відповідності до ч. 1 ст. 57 КК України, оскільки строк невідбутої засудженим частини покарання становить 02 роки 07 місяців 09 днів.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Суд зазначає, що при вирішенні вказаного клопотання слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому, засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи, за весь період відбування покарання засуджений не проявляв активних кроків для становлення на шлях виправлення, і будучи працевлаштованим перше заохочення отримав лише 05.10.2022 року, тобто майже через рік відбування покарання у СВК № 92.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Наявність декількох заохочень, застосованих адміністрацією установи до засудженого, та його працевлаштування не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

При цьому суд враховує ту обставину, що засуджений та його захисник наполягали на заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі лише на покарання у виді виправних робіт, при тому, що до засудження ОСОБА_6 працевлаштований не був.

Як встановлено в судовому засіданні, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 , планує взяти на роботу ОСОБА_6 після його звільнення на посаду зварювальника та підтверджує таку можливість. Однак вказана обставина, на думку суду, не може бути достатньою підставою для заміні ОСОБА_6 невідбутої частини покарання на покарання у виді виправних робіт оскільки не є достатньою гарантією працевлаштування засудженого з огляду на те, що будь-якої інформації про те, що ОСОБА_6 до засудження працював у даної фізичної особи-підприємця або ж мав інше постійне місце роботи, а також відомостей про наявність у ОСОБА_6 відповідної освіти саме за фахом зварювальника, суду не надано.

Крім цього, суд враховує, що положеннями ч.1 ст.57 КК України чітко регламентовано, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого.

Однак, як вбачається з матеріалів клопотання, строк невідбутої засудженим частини покарання у виді позбавлення волі на час розгляду справи в суді складає 2 роки 7 місяців, тобто незрозумілим для суду є те, яким чином можливо замінити покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, особі, яка не має місця роботи та раніше працевлаштована не була, враховуючи крім цього й ту обставину, що строк невідбутої частини покарання становить на сім місяців більше ніж крайня межа покарання у виді виправних робіт.

Суд не бере до уваги посилання захисника на відсутність законодавчих заборон для заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на максимальне покарання у виді 2 років виправних робіт та що всі сумніви з цього приводу необхідно віднести на користь засудженого, з огляду на те, що у відповідності до положень ст.62 Конституції України на користь особи тлумачаться усі сумніви лише щодо доведеності вини особи. Разом з цим, будь-яких законодавчих приписів або ж інших підстав щодо можливості застосування до засудженого такої не передбаченої правової процедури, на якій наполягає захисник, судом за результатом розгляду клопотання не встановлено.

Згідно положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме покаранням у виді виправних робіт, не відповідає передбаченій правовій процедурі та визначеним завданням кримінального провадження, оскільки є неспівмірною та призведе до порушення принципу невідворотності покарання, в результаті чого не буде досягнуто його мети та цілей, зокрема виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи засудженого про те, що він матиме можливість працевлаштуватися та перебувати з родиною, яка потребує його допомоги, не є відповідно до вимог ст. 82 КК України підставами для заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 57, 82 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 захисника засудженого ОСОБА_6 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1