Справа № 583/4511/21
Номер провадження 1-кп/950/40/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лебединського районного суду Сумської області кримінальне провадження № 0000380 від 06.06.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселий Гай, Охтирського району, Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України;

за ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рівне, Генічеського району, Херсонської області, українця, громадянина України, освіта вища, керівника БО «Міжнародний благодійний фонд Віра-Надія-Любов», зареєстрованого по АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

за ч. 3 ст. 27, п.11 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 9, 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України;

В С Т А Н О В И В:

В Лебединському районному суді перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

Строк тримання обвинувачених під вартою спливає 13.02.2023 року.

Прокурор в судовому засіданнізвернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , мотивуючи це тим, що під час розгляду кримінального провадження підстав для зміни запобіжного заходу не виникло, в той час як він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні сукупності тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за скоєння яких передбачені тривалі терміни ув`язнення, у т.ч. довічне позбавлення волі, заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики, визначені ст. 177 КПК України не зменшились і не зникли.

Так, на думку прокурора, існує ризик того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_9 зможе переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого, у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та ще не досліджені судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, прокурор просив не визначати обвинуваченому застави, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти продовження обвинуваченому строку тримання під вартою заперечила, мотивуючи це тим, що текст клопотання прокурора не відрізняється від попередніх клопотань таможливістю заміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених чинним законодавством з тих підстав, що обвинувачений має близьких родичів і неповнолітню дитину, має бойовий досвід і бажає проходити військову службу до закінчення війни.

Також вона послалася на те, що обвинувачення та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні запобіжного заходу не обґрунтовані та не доведені доказами, наданими прокурором, що ОСОБА_9 не має наміру та можливості переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Крім того, захисник ОСОБА_6 звернула увагу суду на те, що розгляд справи триває значний проміжок часу, проте на час розгляду клопотання прокурора останнім не забезпечено можливості допиту потерпілих і свідків в судовому засіданні, після чого, на думку адвоката, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. ст. 177 КПК України втратить свою актуальність.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав думку адвоката про зміну запобіжного заходу і доводи свого захисника, проти продовження строку тримання під вартою заперечив, просив змінити застосований до нього запобіжний захід і звільнити його з-під варти для проходження військової служби до закінчення війни з російською федерацією.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатиОСОБА_7 та ОСОБА_8 теж заперечили проти продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, вважають, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення та зазначені в клопотанні прокурора ризики не доведені доказами, наданими в судове засідання, а обвинувачений виявив бажання захищати Україну, має можливість брати участь в бойових діях.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав доводи своїх захисників.

Потерпіла ОСОБА_11 , її представник та потерпілий ОСОБА_12 і захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд, зокрема, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вислухавши прокурора та захисників і обвинувачених, вивчивши подане клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачуєтьсяу вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за скоєння яких передбачено тривалий термін ув`язнення, у т.ч. довічне позбавлення волі, що характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що на час розгляду клопотання щодо застосованого до нього запобіжного заходу розгляд кримінального провадження не закінчено, не досліджені письмові та речові докази, не допитані потерпілі, свідки та самі обвинувачені і вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, так як при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу він матиме можливість переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Тяжкість покарання, на думку суду підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду, так як відповідно до рішень Європейського суду з прав людини небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін., а серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Тому, суд не може не взяти до уваги тяжкість покарання, не зважаючи на те, що вона не може бути єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказана обставина виправдовує тримання обвинуваченого під вартою, а застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та складністю справи, кількості свідків, допитаних під час досудового слідства, обсягу наданих суду доказів і з врахуванням зазначених обставин на даний час не виходить за межі розумного строку.

В той же час,дані які позитивно характеризують особу ОСОБА_14 , в тому числі попередні заслуги і бажання брати участь у військових діях не можуть бути підставами для звільнення від відповідальності у випадку доведення його винуватості.

При цьому, суд дійшов висновку, що частина ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, взятих до уваги при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу зникли і не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, проте не може взяти до уваги доводи захисників в тій частині, що ризики щодо можливості переховуватись від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків зникли і не були доведені в судовому засіданні.

Так, розглянувши доводи клопотання прокурора суд вважає, що на даний час продовжує існувати ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, такий як можливість обвинуваченим переховуватися від суду. На даний час цей ризик є актуальними та не зменшився з врахуванням того, що при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою, чи зміни запобіжного заходу на більш м`який суд не вирішує ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Тому, вислухавши учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що покладені в обґрунтування клопотання прокурора обставини мають місце та підтверджуються на цьому етапі розгляду справи достатньою сукупністю даних, які перебувають у кримінальному провадженні, внаслідок чого дане клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає доведеним і ризик впливу на потерпілу, який існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки в ході розгляду кримінального провадження свідчення потерпілого є одним із джерел доказів. Крім того обвинувачений може впливати і на свідків, оскільки такі мають бути допитані в ході судового розгляду справи та надати покази безпосередньо суду, а до того часу незаконний на них вплив не виключається і даний ризик існує на стадії судового розгляду справи до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб шляхом усного допиту усіма сторонами кримінального провадження та дослідження їх в судовому засіданні.

В той же час, суд не може взяти до уваги і доводи захисника ОСОБА_6 щодо затягування строків розгляду справи, так як визначення обсягу і порядку та черговості дослідження доказів на відповідній стадії судового розгляду були визначені з урахуванням думки всіх учасників судового провадження.

З урахуванням наявних ризиків та інших обставин встановлених судом, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти ризикам, наявність яких встановлено судом, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не можуть цього зробити.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 вчинено з застосуванням насильства та враховує вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, які дають право суду не визначати розміру застави у кримінальному провадженні.

За таких обставин суд дійшов до висновку про неможливість застосування домашнього арешту, застави, інших більш м`яких запобіжних заходів, не може взяти до уваги доводи захисників в тій частині, що обвинувачення та наведені прокурором ризики не обґрунтовані в повній мірі доказами, наданими в судове засіданнята вважає за необхідне з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків продовжити ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 178, 197, 199, 331, 371-372 КПК України;

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Веселий Гай, Охтирського району, Сумської області, мешканцю АДРЕСА_1 , продовжити строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на строк до 24 год. 10 квітня 2023 року без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, взятою під варту в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_15

Судді:

ОСОБА_16