Справа №590/805/22
Провадження №1-кп/590/33/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року смт. Ямпіль

Ямпільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Ямпільського районного суду Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000345 від 02.09.2022, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любино Любинського району Омської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

06.10.2015 Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що на початку квітня 2022 року, більш точної дати встановити не надалось можливим, перебуваючи на своєму городі за адресою: АДРЕСА_2 , вніс у відкритий грунт насіння коноплі, з яких протягом наступних місяців виросли три рослини коноплі. 01.09.2022 з даних трьох ростучих рослин, ОСОБА_4 зірвав надземні частини рослин коноплі і приніс до свого будинку, де поклав їх на підлогу у кімнаті будинку з метою зберігання для подальшого особистого вжитку без мети збуту, таким чином ОСОБА_4 став незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» без мети збуту.

02.09.2022 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 добровільно видав речовину рослинного походження, яку він зберігав у будинку у вигляді надземних частин рослин, які згідно висновку експерта №СЕ-19/119-22/10755-НЗПРАП від 14.10.2022 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 61,7 г, який занесений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 06.05.2000 року №770 (зі змінами, затвердженими постановою КМУ №4 від 05.01.2011 р. (таблиця №1, список №1).

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у інкримінованому йому кримінальному проступку визнав у повному обсязі, надав показання, які підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті та не викликають сумнівів у їх правдивості з огляду на деталізацію подій, описаних обвинуваченим.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що на початку квітня 2022 року, більш точної дати не пам`ятає, він, перебуваючи на своєму городі за адресою: АДРЕСА_2 , вніс у відкритий ґрунт насіння коноплі, з яких протягом наступних місяців виросли три рослини коноплі. 01.09.2022 з даних трьох ростучих рослин, він зірвав надземні частини рослин коноплі і приніс до свого будинку, де поклав їх на підлогу у кімнаті будинку з метою зберігання для подальшого особистого вжитку без мети збуту. 02.09.2022 під час огляду місця події за адресою його проживання він добровільно видав наркотичний засіб, який він зберігав у будинку у вигляді надземних частин рослин. У вчиненому щиро розкаявся. Пообіцяв в подальшому не вчиняти подібних дій.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого судом встановлено, що обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному проступку, погоджується із кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор у судовому засіданні не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, тобто обставини справи ніким не оспорюються.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального проступку доведеною повністю та його дії кваліфікує за ч.1 ст.309 КК України, що виразились у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив кримінальний проступок, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і це об`єктивно встановлено під час судового розгляду, виходячи з поведінки особи протягом судового провадження, його відвертого визнання вини, сорому з приводу вчинку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України є рецидив злочину.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості даного правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу ОСОБА_4 , який є особою пенсійного віку, вину визнав, у вчиненому розкаявся, його майновий стан та стан здоров`я, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, а також виступ прокурора у судових дебатах, в яких останній просив призначити покарання із застосування ст. 69 КК України, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді штрафу, та з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, із застосуванням ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.1 ст.309 КК України, а саме: в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

На думку суду, таке покарання є справедливим, буде максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні засудженого, його вихованні, соціальній реабілітації та попередженні вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, суд бере до уваги положення абз. абз. 1-4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) , із змісту яких вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні кримінального правопорушення, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо. З підстав, зазначених в ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове.

При цьому суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні на підставі ст.124 КПК України покласти на ОСОБА_4 .

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн (одна тисяча сімсот грн 00 коп.).

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченому не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/119-22/10755-НЗПРАП від 14.10.2022 на суму 1132 грн. 68 коп. (одна титсяча сто тридцять дві грн. 68 коп.).

Речові докази:

-канабіс масою 61,7 г ( в ході проведення експертизи було використано 0,5 г канабісу: 61,7 г-0,5 г = 61,2 г) в картонній коробці, яка належним чином опечатана, передана на зберігання в камері зберігання речових доказів Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1