ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/603/22
Провадження №1-кп/477/202/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця Збройних сил України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,,

В С Т А Н О В И В :

21 травня 2021 року ОСОБА_3 було призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2021 року № 144 прийнято на військову службу за контрактом, який він уклав того ж дня строком на три роки, в зв`язку з цим був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду бойового медика розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 жовтня 2021 року № 269 ОСОБА_3 виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та направлено для подальшого проходження до військової частини НОМЕР_2 .

13 жовтня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 258 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу цієї військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2-го кулеметного взводу роти підтримки військової частини.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Таким чином з 21 травня 2021 року ОСОБА_3 з моменту зарахування до списків особового складу військової частини, набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби України.

Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку зі збройною агресією Російської федерації відносно України, затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року Про введення воєнного стану в Україні. В зв`язку з цим, в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні був введений воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України №2119-ІХ від 15 березня та № 212-ІХ від 21 квітня 2022 року строком до 25 травня 2022 року.

Військова частина А2960 станом на квітень 2022 року була залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванню збройної агресії Російської федерації і знаходилася у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави, а особовий склад військової частини НОМЕР_2 , зокрема роти вогневої підтримки, виконували бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із противником.
Згідно зі ст. 17 та ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно зі ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби при перебуванні на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби та зазанчені обов`язки сержанту ОСОБА_5 достеменно було відомо.
Сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів бути готовим до виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, 30 квітня 2022 року у ОСОБА_3 , під час дії воєнного стану, виник злочинний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби.
Так, 30 квітня 2022 року, о 18 годині 30 хвилин, сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 та ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилення від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка на той час розташовувалася поблизу с. Костянтинівка Миколаївського (раніше Вітовського) району Миколаївської області та незаконно перебував поза її межами за адресою свого проживання: по АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою приналежність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам управління та правопорядку, до 12 липня 2022 року.
12 липня 2022 року ОСОБА_3 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та заявив про себе та вчинене ним правопорушення.
Таким чином ОСОБА_3 , за описаних вище обставин, скоїв самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного. Пояснив, що будучи військовослужбовцем і проходячи військову службу у військові частині НОМЕР_2 в місці тимчасовій дислокації поблизу АДРЕСА_2 , 30 квітня 2022 року залишив місце розташування військової частини і поїхав додому. Зробив це, бо був невдоволений тим, що на його думку, військовий підрозділ, в якому він проходив службу, постійно відправляли на передову, де відбувалися бойові дії. Але потім він усвідомив протиправність свого діяння і добровільно з`явився до територіального органу ДБР. Підтвердив, що не отримував будь-яких дозволів від командирів на залишення військової частини. Зазначив, що самостійно добровільно вирішив повернутись до своєї військової частини, оскільки бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини, тому просив не позбавляти його волі.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України та наслідки роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи та пред`явлене йому обвинувачення і відсутні сумніви в добровільності його позиції.
Тому суд, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
За встановлених у судовому засіданні обставин дії обвинуваченого, які виразилися у самовільному залишенні військової частини під час дії воєнного стану вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України даний злочин відноситься до тяжких.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують його покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, проходить службу у Збройних силах України де характеризується позитивно, має бажання продовжити військову службу з метою захисту Батьківщини, одружений, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість та необхідність призначити йому покарання, яке буде достатнє для виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, у виді позбавлення волі і мінімальному розмірі, визначеного санкцією інкримінуємого злочину та допускає можливим звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком відповідно ст. 75 КК України та контролем за виправленням і покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
До набрання вироком законної сили суд не вбачає необхідним обирати обвинуваченому міру запобіжного.
Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 373 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за його вчинення у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Звільнити ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в два роки, поклавши на нього у відповідності до ст. 76 КК України обов`язки на період цього строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за виконанням ОСОБА_3 покладених обов`язків доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби уповноваженому органу з питань пробації за місцем його проживання.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1