Номер провадження: 11-кп/813/1982/22
Справа № 521/6463/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду в складі :

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Представник потерпілого адвоката ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі матеріали кримінального провадження №0000116 від 05.02.2021 за апеляційною скаргою захисника - адвокатки ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2022 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого менеджером з продажу у фірмі «Ніка Маркс», перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Цим вироком визнано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 22.08.2022 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання - 05.02.2021 до оголошення вироку, тобто до 22.08.2022, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
З урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 534 КПК України, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили, у вигляді тримання під вартою - вважати продовженим.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію, у випадку набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_11 , яка діє у власних інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та ТДВ «Страхова група «Оберіг» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 , 300 000 /триста тисяч/ гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 , 100 000 /сто тисяч/ гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 , 100 000 /сто тисяч/ гривень.
Стягнуто з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь законного представника ОСОБА_11 , яка діє у власних інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та реабілітацію потерпілих у розмірі 23499,20 грн.
Стягнуто з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь законного представника ОСОБА_11 , яка діє у власних інтересах, та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1174,96 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення:
-судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу, від 18.02.2021 року №СЕ-19/116-21/2656-ІТ, вартістю 1961,40 /одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна / грн. 40 /сорок/ коп.;
-судової комплексної фототехнічної та авто-технічної експертизи від 16.04.2021 року №КСЕ-19/116-21/4639, вартістю 1961,40 /одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна / грн. 40 /сорок/ коп.;
-судової транспортно-трасологічної експертизи від 11.03.2021 року №СЕ19-116-21/2665-ІТ, вартістю 6538,0 /шість тисяч п`ятсот тридцять вісім/ грн.
-судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 04.03.2021 року №СЕ19/116-21/2664-ІТ вартістю 1961,40 /одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна / грн. 40 /сорок/ коп.
-а всього у розмірі 12422 /дванадцять тисяч чотириста двадцять дві/ грн. 2 /дві/ коп.
Знято арешт з речових доказів, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2021 р., а саме з автомобіля марки «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіля марки «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_2
Вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до вироку суду 05.02.2021 року близько 07 години 56 хвилин ОСОБА_9 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 рухаючись по проїжджій частині вул. Розумовської з боку вул. Балківської у напрямку вул. Старопортофранківської, під`їжджаючи до регульованого перехрестя з вул. М`ясоїдівської в м. Одесі, проігнорувавши червоний сигнал світлофора, який забороняв рух, та не врахувавши дорожню обстановку, навмисно, не зупиняючись, виїхав на перехрестя, де в цей час почали рух інші транспортні засоби, допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд Транзит» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_14 .
Після чого продовжив рух, та в подальшому здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які в цей час переходили вулицю по пішохідному переходу.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тiлесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які згідно з п.2.1.3 «а», «б», «в» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі захисник - адвокатка ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що з вироком суду першої інстанції не згодна, вважає його занадто суворим, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, незаконним в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Також зазначає, що судом першої інстанції не мотивовано належним чином необхідність стягнення з обвинуваченого на користь представника потерпілих в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 100 000 грн.

Висновок експерта (психолога) не може бути переконливим і остаточним для висновків суду.

Тому, суд не дотримався вимог розумності та справедливості.

Крім того, вказує на те, що відсутність у обвинуваченого судимостей, позитивна характеристика за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до скоєного та його наслідків не дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

Поведінка обвинуваченого після вчинення злочину та відношення обвинуваченого як до злочину так і до обов`язку по відшкодуванню шкоди вказують на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.

Суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що у ОСОБА_9 на утриманні сім`я та малолітня дитина, відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття, а також молодий вік обвинуваченого.

Також скрутне матеріальне становище ОСОБА_9 значно ускладнить можливість відшкодування ним шкоди потерпілій.

Просить вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2022 змінити. Призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, застосувавши ст. 69, 75 КК України.

Зменшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_11 до 10 000 грн.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 скасувати.

Захисник адвокатка ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, а саме листом, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яке доставлене 214.10.2022 року о 9-39 годині.

Обвинувачений ОСОБА_9 про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, від участі в режимі відеоконфкркнції відмовився, про що був складений акт від 25.10.2022 року.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , які вважали апеляційну скаргу захисника безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, судом виконані вимоги, направлені на прийняття всіх передбачених законом мір для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, а тому вирок переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Судова колегія не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинуваченому ОСОБА_9 призначене покарання в межах санкції частини статті, за яким його засуджено. Приймаючи таке рішення суд керувався вимогами ст. 50, 65 КК України та навів обґрунтування, які належить вважати достатніми, а саме, що ОСОБА_9 є раніше не судимий, перебуває у цивільно шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, за якою характеризується позитивно. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має середню-спеціальну освіту. Працює менеджером з продажу. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав посвідчення водія. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України судом не встановлено, оскільки суд вважав, що особистість обвинуваченого ОСОБА_9 , обставини кримінального правопорушення, свідчать про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Зокрема, як видно із вироку, покарання є таким, що відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, без порушення правил його призначення, суд прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Тобто суд першої інстанції прийняв рішення яке повністю відповідає вимогам ст.7 КПК України.

Підстав вважати, що призначене покарання суворим, як зазначає захисник в апеляційній скарзі, судова колегія не вбачає.

Що стосується доводів захисника адвокатки ОСОБА_8 щодо те, що судом першої інстанції не мотивовано належним чином необхідність стягнення з обвинуваченого на користь представника потерпілих в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 100 000 грн. та про необхідність зменшення розміру моральної шкоди до 10 000 грн., то судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Відповідно до змісту судового рішення судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_11 під час та після події, яка мала місце 05.02.2021 були завдані душевні страждання, які проявились у негативних переживаннях та тривозі, переживання за фізичний та психологічний стан дітей, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 100 000 грн., оскільки саме таку суму моральної шкоди суд вважав обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.
При цьому, на переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_11 внаслідок вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілої, які не можуть бути відновлені, внаслідок тілесних ушкоджень її дітей, характеру та тривалості заподіяних їй моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, стягнута судом на користь ОСОБА_11 сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., є обґрунтованою.
Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Мотиви суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, сформованою у справі №372/3192/18 від 25.08.2020.
Слід зазначити, що виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).
Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_11 заподіяна діями обвинуваченого ОСОБА_9 , що призвели до втрати здоров`я членів її родини, розмір призначеного їй грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн., на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції закону у виді позбавлення волі, призначивши при цьому покарання в мінімальних межах санкції статей за які ОСОБА_9 було засуджено та визначено саме такий розмір відшкодування моральної шкоди.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Керуючись ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника - адвокатки ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 22.08.2022 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .