Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/237/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду дистанційно в режимі відеоконференції у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, працюючого водієм у ТОВ «АТП-13507» м. Кременчук, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину 2007 року народження та одну малолітню дитину 2012 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_11 обов`язок повідомляти органи пробації про зміну свого місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 12 836 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за наступних обставин.

24 травня 2022 року ОСОБА_11 перед початком експлуатації автомобіля «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , не перевірив належним чином і не забезпечив технічно-справний стан і комплектність ходової частини та гальмівної системи транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим допустив порушення вимог п.п. 31.1, 31.4 та 31.4.1. (в) та 31.4.5. (г) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п.31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації; п. 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.1 (в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу; 31.4.1. (г) на одну вість транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів), розпочав експлуатацію вищезазначеного технічно-несправного автомобіля, на якому, згідно висновку № СЕ-19/112-22/3471-ІТ від 13 червня 2022 року судової інженерно-транспортної (автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу) ходова частина знаходилась в несправному стані у вигляді встановлення шин різних моделей з різними малюнками протектора на задню вісь, гальмівна система знаходилась в несправному стані у вигляді порушення герметичності гідравлічного гальмівного приводу (наявність повітря), які виникли до ДТП.

Не зважаючи на викладене, ОСОБА_11 24 травня 2022 року в денний час доби керував легковим автомобілем «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вулиці Молодіжна зі сторони вулиці Піщана в напрямку вулиці Шевченка в смт. Власівка м.Світловодськ Кіровоградської області.

Під час руху ОСОБА_11 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.4., 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), («п.1.4 Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху») проявив особисту неуважність і безпечність.

Так ОСОБА_11 , всупереч вимог п.п. 12.1, 12.4 та 12.9 «б» ПДР України (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 12.9 (б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3,29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» пункту 30.3 цих Правил»), рухався зі швидкістю не менше 104…108 км/год. (згідно висновків судових інженерно-транспортних автотехнічних експертиз № 2540/2541/20-27 від 30 червня 2022 року та № 2786/2787/22-27 від 05 липня 2022 року), чим перевищив максимально дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги.

Свідоме перевищення ОСОБА_11 дозволеної швидкості (не більше 50 км/год), що впливає на зупинний шлях автомобіля, призвело до того, що останній позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. В результаті чого, 24 травня 2022 року, близько 10 години 28 хвилин, навпроти будинку № 28 по вулиці Молодіжна в смт.Власівка м.Світловодськ, відбувся наїзд автомобілем «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_1 на велосипедиста ОСОБА_13 , яка рухалась попереду в попутному напрямку та здійснювала переїзд проїзної частини дороги з права-наліво по ходу руху автомобіля.

Тобто, при русі автомобіля «ВАЗ-21093» під керуванням ОСОБА_11 з припустимою швидкістю, маневр велосипедиста ОСОБА_13 в ліво не створював небезпеки для його руху та автомобіль взагалі б не доїхав до місця наїзду, а велосипедист в свою чергу, покинув його смугу руху (згідно висновку судово інженерно-транспортної автотехнічної експертизи № 2786/2787/22-27 від 05 липня 2022 року).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №92 від 24 червня 2022 року, отримала тілесні ушкодження в результаті яких загинула на місці ДТП. Між смертю ОСОБА_13 та травмою мається прямий причинний зв`язок.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок стосовно нього змінити та пом`якшити призначене покарання в частині позбавлення права керування транспортними засобами, а саме скасувати позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_11 зазначає, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 286 КК України, він визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому.

Добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим, раніше не судимий, працює, одружений, має одну неповнолітню дитину та одну малолітню дитину, позитивно характеризується.

Також судом не було взято до уваги, що його робота тісно пов`язана з керуванням транспортним засобом, іншої спеціалізації він не має, тому дана робота є єдиним джерелом його доходу, яким він утримує сім`ю і годує двох дітей.

Крім того не взято до уваги те, що він працює водієм маршруту Кременчук - Горішні Плавні, перевозить людей, не враховано клопотання ТОВ «АТП-15307» не позбавляти його права керування транспортними засобами для забезпечення стабільної роботи, оскільки, на підприємстві ТОВ «АТП-15307» обмежена кількість водіїв, у зв`язку з мобілізацією водіїв підприємства.

Зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами він втрачає можливість заробляти кошти для своїх дітей, одночасно втрачає можливість займатися допомогою Збройним Силам України, у зв`язку з чим йому були надані подяки, які додані до матеріалів справи.

З наведених підстав ОСОБА_11 вважає, що вирок частині позбавлення його права керування транспортними засобами є необґрунтованим, висновки суду викладені в оскаржуванім вироку є дуже суворими по відношенню до особи обвинуваченого.

Виходячи з наведеного просить пом`якшити йому покарання, у зв`язку з тим, що він має великий водійський стаж роботи по перевезенню людей, щиро розкаявся у вчиненому, все можливе, що він міг зробити для відновлення становища потерпілих він зробив.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , наводячи свої обґрунтування, просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог ОСОБА_11 , а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважали його законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Що стосується призначеного ОСОБА_11 покарання, а саме в частині позбавлення права керування транспортними засобами та колегія суддів зазначає наступне.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 березня 2018 року по справі № 761/34674/15.

Дискреційні повноваження суду також визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_11 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, проте проживає разом із співмешканкою, має на утриманні двох дітей, працює водієм в АТП-13507 м.Кременчук, має постійне місце реєстрації та проживання, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, на обліку у органі пробації не перебуває. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Згідно посвідчення водія серії НОМЕР_2 має право керування транспортними засобами з 1999 року. Також враховано досудову доповідь органу пробації, за висновком якого існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав - сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Зваживши всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_11 без його ізоляції від суспільства, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів враховує роз`яснення, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", з наступними змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На переконання колегії суддів рішення місцевого суду про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 додаткового покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами, за санкцією ч.2 ст.286 КК України, є виправданим, оскільки наслідки у вигляді смерті потерпілої наступили внаслідок порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В той же час з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 з розміром додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, колегія суддів не може погодитись.

Так, судом першої інстанції враховані невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої, натомість залишено поза увагою, що ОСОБА_11 працює водієм, має на утриманні двох дітей, клопотання з місця роботи, виключно позитивну характеристику з місця роботи, подяку командування в/ч НОМЕР_3 , лист командира в/ч НОМЕР_4 , тобто, обвинувачений активно займається волонтерською діяльністю за що має подяку.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне додатково врахувати, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому відшкодування моральної шкоди потерпілим, активне зайняття волонтерською діяльністю в умовах воєнного стану та враховує наведені обставини як такі, що дають можливість призначати ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Такий розмір додаткового покарання на думку колегії суддів буде повною мірою відповідати характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 408, 409, 418 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2023 року, стосовно ОСОБА_11 за ч.2 ст. 286 КК України - змінити в частині призначення додаткового покарання.

Визначити ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2023 року, стосовно ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4