КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1409/2023
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000713, №0004051, №0002905 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, здобув середню освіту, одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 15 червня 2020 року приблизно о 21 год 00 хв, знаходячись в приміщенні кафе «Печера», що за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 112, де неофіційно працював кухарем, з метою особистого збагачення вирішив таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та перебуваючи у залі вказаного кафе, ОСОБА_8 підійшов до полиці та скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон Самсунг А-30 ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 7000 гривень, який належить ОСОБА_10 , розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 15 вересня 2020 року приблизно о 17 год 00 хв, знаходячись за адресою: м. Київ, пр. Академіка Палладіна, 7-А, в приміщенні супермаркету «Новус», вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 вважаючи, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, взяв з торгових полиць товар, що належить ТОВ «Новус Україна», а саме набір ножів «Polaris», вартістю 874 грн 17 коп (без ПДВ), який сховав під власну футболку, перетнув лінію кас, не розрахувавшись за цей товар та направився до виходу з супермаркету, тим самим вчинивши всі дії, що вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак був викритий та затриманий працівниками служби охорони супермаркету «Новус» разом з наявним при ньому викраденим майном.

Крім цього, ОСОБА_8 13 жовтня 2020 року приблизно о 12 год 35 хв, знаходячись на території Святошинського району м. Києва, вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна з автомобілів громадян та з цією метою прослідував по вулиці Ірпінській в м. Києві для відшукання предмету посягання, де неподалік будинку №69-Б по вул. Ірпінській в м. Києві звернув увагу на автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на прилеглій території, звідки вирішив таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, підійшов до автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом розбиття скла задніх правих дверцят проник до салону, звідки з метою особистого збагачення повторно таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме телевізор LG 28LВ450U с/н: 410RАZАСА525, вартістю 3000 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Не погоджуючись з рішенням суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, прокурор стверджує, що суд належним чином не мотивував такого рішення, оскільки не надав правової оцінки тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставинам справи, даним про особу ОСОБА_8 та його суспільної небезпечності. Зокрема, як вважає прокурор, судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, на час вчинення кримінальних правопорушень та розгляду справи в суді суспільно корисною працею зайнятий не був, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 , його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин прокурор вважає, що суд першої інстанції застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, який не підлягав застосуванню, тому призначив покарання, яке за своїм розміром є таким, що не відповідає тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна, закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна та повторному таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи із положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до правил ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення, суд першої інстанції врахував ступінь їх тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не має стійких соціальних зв`язків.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставиною, що його пом`якшує - щире каяття у вчиненому.

Зваживши такі обставини, суд вважав за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у межах санкцій тих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких визнав його винуватість доведеною, а саме у виді обмеження та позбавлення волі, при цьому за ч. 3 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі позбавлення волі, застосувавши згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, тобто в умовах застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Однак свого рішення в цій частині суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, належним чином не мотивував і взагалі не обґрунтував підстав, з яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання.

Як вважає колегія суддів, суд повною мірою не врахував тяжкість та фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень проти власності, тривалість та кількість епізодів протиправної діяльності, а також особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та тривалий час не працював, отже не мав постійного джерела доходу. До того ж як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 ухилявся від суду та перебував у розшуку. Сукупність таких обставин характеризують ОСОБА_8 з негативного боку, вказують на схильність до неправомірної асоціальної поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неефективність застосування судом до призначеного ОСОБА_8 покарання інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, вирок суду в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України на підставі ст.ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_8 , з урахуванням наведених вище обставин, повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі у розмірі, призначеному судом першої інстанції за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Саме такий захід примусу, на переконання колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, оскільки апеляційне прохання прокурора про призначення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна суперечить санкції цієї норми закону України про кримінальну відповідальність, яка такого покарання не передбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 рокустосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

ОСОБА_8 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 15 березня 2023 року, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення з 03 березня 2021 року по 21 квітня 2021 року включно та з 29 січня 2023 року по 14 березня 2023 року включно.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3