Справа № 750/9450/22
Провадження № 1-кс/750/3087/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2022 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2022 за №0000072 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в Благодійному фонді «Північний Симаргл», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и л а :

Старший слідчий в особливо важливих справах СВ УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.3 ст.332 КК України, у зв`язку з чим наявні ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкодити кримінальному провадженню іншим шляхом, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Слідчий своє підтримав клопотання, просив його задовольнити. Доповнень не мав.

Підозрюваний та його захисник з клопотанням не погодились.

Захисник просила відмовити у задоволенні клопотання та не обирати підозрюваному іншого альтернативного запобіжного заходу. Наполягала на тому, що приписи ст. 183 КПК України зобов`язують слідчого суддю визначити розмір застави підозрюваному. Вважає, що підозра за ст. 114-1 КК України є необґрунтованою та суперечить положенням ЗУ «Про Збройні Сили України». Ризики, на які вказував прокурор та слідчий, є недоведеними. Наразі діє особливий період, за віком підозрюваний не зможе виїхати за межі України, крім того стороною обвинувачення не встановлено чи має підозрюваний закордонний паспорт, не встановлено стан придатності до військової служби. Характеризуючі дані підозрюваного, який має сталі соціальні зв`язки, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, дружина працює, тому родина є забезпеченою, свідчать про те, що відсутній ризик вчинення іншого злочину з корисливих мотивів.

Підозрюваний підтримав свого захисника. Надав пояснення, що він не міг перешкоджати діяльності ЗСУ, оскільки навпаки, займався допомогою ЗСУ. Наполягає на тому, що кошти він отримав від особи та передав їх саме на допомогу ЗСУ.

Заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

СВ УСБУ в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000072, розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

23.12.2022 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень (протокол затримання від 23.12.2022, час фактичного затримання: 18 год. 06 хв.).

24.12.2022 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.3 ст.332 КК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають достатніми, щоб виправдати подальше висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року), що будь-яка стороння особа може бути переконаною в тому, що ця особа причетна до даного кримінального провадження.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення.

Поряд із цим, слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин.

Таким чином, висновки органу досудового розслідування не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Отже, вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи слідчого щодо існування ризиків передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче прокурор, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_6 зможе переховуватися від органів досудового розслідування, з огляду на таке.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, санкції яких передбачають безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, а за одне з яких зокрема, передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Тому слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_6 , однак у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування пільгових інститутів у відповідній категорії справ та дані про наявність достатніх фінансових ресурсів для забезпечення свого перебування в умовах переховування від органу досудового розслідування та суду. Слідчий суддя враховує, що навіть при відсутності документу для виїзду закордон переховування може мати місце не лише закордоном, а в межах території країни, тому відсутність закордонного паспорту сама по собі не свідчить про відсутність відповідного ризику.

Слідчий суддя враховує подані стороною захисту матеріали, зокрема, дані про наявність батька похилого віку, дружини, неповнолітньої дитини на утриманні, однак вважає, що зазначені характеризуючі відомості не усувають встановленого ризику та не є достатнім стримуючим фактором для запобігання його реалізації.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого підозрюваному злочину КК України не передбачено.

Зазначена обставина сама по собі також може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суворість покарання за вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_6 у сукупності із обґрунтованістю повідомленої йому підозри збільшує ризик його переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Оцінивши доводи прокурора щодо існування ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього отримання судом цих свідчень та дослідження їх судом.

З цих підстав, враховуючи характер вчинених кримінальних правопорушень слідчий суддя погоджується із тим, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може вчинити дії із тиску на свідків з метою зміни наданих ними свідчень.

Оцінюючи ризик перешкодити кримінальному провадженню іншим шляхом, слідчий суддя зазначає, що доводи сторони обвинувачення є переконливими, зважаючи на характер та обставини вчинення підозрюваним дій.

В оцінці ризику щодо можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, то слідчий суддя приходить до висновку, що цей ризик, наведений слідчим в клопотанні та підтриманий прокурором в судовому засіданні, не знайшов свого підтвердження.

Таким чином, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, що відповідно до п.2 ч.1 ст.194 КПК України є підставою для застосування запобіжного заходу.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя вважає, що у разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на даному етапі розслідування кримінального провадження, неможливо запобігти наведеним у клопотанні ризикам, що дасть можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, клопотання слідчого є доведеним і його слід задовольнити.

Відповідно до приписів абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави слідчим суддею не визначається.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и л а:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 лютого 2023 року, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою необхідно рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 18 год. 06 хв. 23 грудня 2022 року.

Строк закінчення дії ухвали 18 лютого 2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її оголошення.

Розмір застави не визначати на підставі ч.4 ст. 183 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 27 грудня 2022 року 08 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1