Провадження №1-кп/523/620/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

11.11.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0002430 від 12 серпня 2020 року із звинувачення :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Славгород, Могильовської області, Республіки Білорусь, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.121 ч.1 КК України;

Встановив:
Судом встановлено, що 12 серпня 2020 року приблизно о 19 годині 57 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи навпроти парадної № 2 будинку АДРЕСА_3 , у ході раптово виниклого конфлікту з раніше знайомим йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступив у сутичку, в ході якої діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з мотивів особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , умисно наніс останньому не менше трьох ударів ножем, який знаходився у правій руці ОСОБА_5 , в область грудної клітки, у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: 1) двох колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаючих в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням лівої легені, 2) колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки справа, проникаюче в праву плевральну порожнину, з ушкодженням правої легені легені, 3) колото-різане поранення передньої поверхні лівого передпліччя, які у своїй сукупності згідно п. 2.1.3 «й,о» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 (далі - Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Після чого, ОСОБА_5 , залишив місце скоєння кримінального правопорушення, не повідомивши про скоєне правоохоронні органи та медичні заклади та пішов в напрямку свого місця мешкання.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що між ним та потерпілим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_5 наніс декілька ударів потерпілому ножем у область грудної клітки. Після чого пішов додому, пізніше дізнавшись про скоєне звернувся до потерпілого та відшкодував йому збитки на лікування.
Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 121 ч.1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства- ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».
Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ст. 121 ч. 1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочину, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними- ст. 19 ч. 1 КК України. Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинення злочину, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є активне сприяття розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, позитивні характеристики з місця мешкання.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, шкоду відшкодував, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі із застосуванням іспитового терміну.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 - обрати у вигляді особистого зобовязання.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суддя,
Ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 ( пяти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_5 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 (три) роки, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу, обрати у вигляді особистого зобовязання.

Речові докази капці біло- синього кольору зі слідами речовини бурого кольору та спортивні штани чорного кольору, які запаковано в поліетиленовий пакет блакитного кольору та опечатаного за підписами понятих, чоловічу футболку чорного кольору за слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до спеціального пакету, змив речовини бурого кольору з землі, який запаковано до паперового пакету та опечатано за підписами понятих, складний ніж зі слідами речовини бурого кольору, який запаковано до паперового пакету, чоловічу сорочку сірого кольору зі слідами бурого кольору, чоловічі штани жовтого кольору зі слідами бурого кольору, які запаковані до пакету зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати по спрві відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1