Справа № 740/2098/22
Провадження № 1-кп/740/83/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

- захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000110 від 07.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ніжині Чернігівської області, є громадянином України, не працює, зі слів - підробляє на лісопилці, одружений, має двох неповнолітніх дітей (6 і 10 років), раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України,

установив:

ОСОБА_4 у невстановлений час та спосіб у травні 2022 року, перебуваючи в м. Ніжині Чернігівської області, з особистих мотивів, з метою незаконного зберігання наркотичних засобів, придбав кристалічну речовину білого кольору, що містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), після чого став зберігати її при собі для власного вживання.

07.05.2022 у період часу з 17:08 до 17:21 год. під час проведення огляду поблизу магазину «Мотостандарт», що розташований по вул. Шевченка, 45, у м. Ніжині, працівниками Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області у ОСОБА_4 виявлено та вилучено полімерний згорток, в якому знаходився один паперовий згорток та два полімерні згортки з кристалічною речовиною, що містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), загальною масою 1,253 г.

Згідно з переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, метадон (фенадон) віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Такими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Показав, що в травні місяці минулого року він їхав на автомобілі, його зупинили поліцейські, він добровільно видав їм наркотичні речовини, які до цього придбав у мережі Інтернет, і тримав при собі для власного вживання. На цей час він не вживає наркотичних речовин, пройшов курс лікування, на яке погодився добровільно, бо вже набридло. Розкаявся та шкодував у вчиненому, засуджував свої дії. Просив суворо не карати, у разі призначення штрафу - розстрочити його, бо не взмозі сплатити всю суму штрафу за один раз.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому суд ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, має двох неповнолітніх дітей (6 і 10 років), раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Суд також ураховує посткримінальну поведінку обвинуваченого, який пройшов курс лікування в період з 21.10.2022 по 01.11.2022, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 01.11.2022 № 913/1326.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, суд вважає за можливе розстрочити сплату штрафу в розмірі 17 000,00 грн на один рік (12 місяців) шляхом сплати щомісячно рівними частинами, що буде відповідати меті покарання в розумінні ст. 50 КК України.

При цьому суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України з огляду на таке.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 357/11205/19, для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі - Закон), які містить дефініції таких понять:

- добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

- наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

- зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин;

- особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

- медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

У вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що добровільним слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу в контексті ч. 4 ст. 309 КК України, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї заохочувальної норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше. Такий первинний діагноз також констатує необхідність надання особі медичної допомоги у вигляді лікування від наркоманії.

Як зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, апеляційний суд належним чином не з`ясував, чи дійсно особа страждала на захворювання з діагнозом «наркоманія», який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 листопада 1997 року за № 534/2338. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в довідці, наданій Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «Соціотерапія» від 05 листопада 2019 року, зазначено, що особа пройшла курс лікування в режимі денного стаціонару з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та інших психоактивних речовин, вживання зі шкідливими наслідками, при цьому не вказано про встановлення їй діагнозу «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Згідно з відповіддю на запит суду від 27.01.2023 № 061/203/1-01/609, наданою КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні № 13 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» з 21.10.2022 по 01.11.2022, діагноз: «Стан відміни опіоїдів неускладнений F11.30».

У справі на цей час відсутні жодні докази на підтвердження того, що обвинуваченому ОСОБА_4 встановлювався діагноз «наркоманія» та що він лікувався саме від наркоманії.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 4 ст. 309 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1132,68 грн відповідно до ст. 122, 124 КПК України.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на дванадцять місяців рівними частинами по 1416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 67 копійок щомісяця.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривень 68 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Речовий доказ - кристалічні речовини білого кольору, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), загальною масою 1,253 г, які запаковано до спеціального пакета № 3933483, - знищити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1