Справа №591/8064/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/26/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/8064/14-к за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2019, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області Білопільського району с. Марківка, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки місцевий суд не взяв до уваги докази, які вказують на те, що саме допущені ОСОБА_11 порушення ПДР знаходяться у причинному зв`язку з ДТП. Крім того, потерпілий не був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання і не приймав участь у судових дебатах з поважних причин;

- прокурор ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, оскільки суд безпідставно визнав недопустимими ряд доказів, не відобразив у вироку показання потерпілого та свідка, не дав належної оцінки письмовим доказам, взяв до уваги показання обвинуваченого та свідків, які визнані технічно неспроможними, відмовив у задоволенні клопотання прокурора про призначення повторної автотехнічної експертизи. Крім того, судом не враховано особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ДТП.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2019 ОСОБА_11 виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Згідно обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення в тому, що 29.06.2014 близько 18:00, керуючи автомобілем «Ореl Аstra» д. н. НОМЕР_1 , він рухався по вул. Г. Кондратьєва в м. Суми зі сторони вул. 20 р. Перемоги і перед перехрестям з вул. Малиновського зупинився. Потім розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч на вул. Малиновського, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з мотоциклом «Каwasaki» д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у попутному напрямку та, в порушення п. 14.6.а ПДР, здійснював обгін автомобіля «Ореl Аstra» на зазначеному перехресті. У наслідок ДТП потерпілий ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження. При керуванні автомобілем ОСОБА_11 порушив вимоги п. 10.1. ПДР, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією пригоди та наслідками, що настали.

Розглянувши кримінальне провадження, дослідивши всі обставини та докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_11 у порушенні п. 10.1 ПДР та вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, не доведена поза розумним сумнівом.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 , які заперечили проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення в тому, що він, здійснюючи маневр повороту ліворуч на перехресті, в порушення вимог п. 10.1 ПДР не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у попутному напрямку та здійснював обгін на перехресті, унаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Під час розгляду висунутого ОСОБА_11 обвинувачення сторонами кримінального провадження надано такі докази:

- показання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно яких 29.06.2014 близько 18:00 він, керуючи автомобілем «Ореl Аstra» д. н. НОМЕР_1 , рухався вул. Г. Кондратьєва в м. Суми зі сторони вул. 20 р. Перемоги і перед перехрестям з вул. Малиновського зупинився. Потім він розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч на вул. Малиновського, при цьому він впевнився, що перешкод у здійснені маневру не було. Він розпочав маневр і відчув сильний удар мотоциклом у бік з водійської сторони. До цього він завчасно увімкнув показник повороту ліворуч, оглянув проїзну частину спереду, позаду себе переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і здійснив маневр;

- показання свідка ОСОБА_16 , згідно яких разом з ОСОБА_11 29.06.2014 близько 18:00 вони рухалися на автомобілі «Ореl Аstra» д. н. НОМЕР_1 вул. Г. Кондратьєва в м. Суми зі сторони вул. 20 р. Перемоги і перед перехрестям з вул. Малиновського зупинилися, щоб повернути ліворуч. Показник повороту був увімкненим. Потім вони розпочали здійснювати маневр повороту ліворуч на вул. Малиновського, і вона відчула сильний удар убік з водійської сторони;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка надала аналогічні показання;

- показання потерпілого ОСОБА_15 , згідно яких він керував т/з «Каwasaki» д. н. НОМЕР_2 вул. Г. Кондратьєва в м. Суми та почав здійснювати обгін автомобіля «Опель», який без увімкнення світлового покажчика почав здійснювати поворот ліворуч, у зв`язку з чим відбулося зіткнення;

- показання свідка ОСОБА_18 , згідно яких 29.06.2014 близько 18:00 він, керуючи мотоциклом, та потерпілий на своєму мотоциклі, рухалися вул. Г. Кондратьєва від вул. 20 р. Перемоги у напрямку вул. Гагаріна. Пасічник С. А. їхав попереду нього приблизно за 100 м. Наближаючись до перехрестя з вул. Малиновського він бачив, що попереду у крайній лівій смузі прямолінійно рухається автомобіль «Опель». Крім автомобіля та мотоциклів, попутних і зустрічних т/з не було. Знаходячись приблизно за 100 м до даного перехрестя, ОСОБА_15 розпочав маневр обгону вказаного автомобіля, який раптово, не застосовуючи гальмування, без зупинки, почав здійснювати поворот вліво на вул. Малиновського. Показник повороту в автомобілі увімкнено не було. ОСОБА_15 в цей час вже перебував на зустрічній смузі руху і застосував екстрене гальмування, однак відбулося зіткнення;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 1294 від 24.09.2014, згідно якого, відповідно показань ОСОБА_11 : водій автомобіля «Опель Астра» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно вимог п. 10.1, 10.4. ПДР. Водій мотоцикла «Кавасакі» н. з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 повинен був діяти відповідно вимог п. 12.3, 14.6а ПДР. Технічна можливість для водія ОСОБА_11 запобігти зіткнення з мотоциклом «Кавасакі» н. з. НОМЕР_2 вирішувалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1. ПДР. Технічна можливість для водія ОСОБА_15 запобігти зіткненню з автомобілем «Опель Астра» н. з. НОМЕР_1 вирішувалась шляхом виконання ним вимог п. 14.6а. ПДР. У діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1. ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. У діях водія ОСОБА_11 не вбачаються невідповідності вимогам п. 10.4. ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП. У діях водія ОСОБА_15 вбачаються невідповідності вимогам п. 14.6а. ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Відповідно показань свідка ОСОБА_18 : Водій ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно вимог п. 10.1, 10.4, 14.3 ПДР. Водій ОСОБА_15 повинен був діяти відповідно вимог п. 12.3 ПДР. Технічна можливість для водія ОСОБА_11 запобігти зіткненню з мотоциклом «Кавасакі» н. з. НОМЕР_2 вирішувалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 14.3 ПДР. В діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 14.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. В діях водія ОСОБА_11 не вбачаються невідповідностей вимогам п. 10.4. ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП;

- висновком експерта № 126 від 22.08.2014, згідно якого, відповідно показань водія автомобіля «OPEL Astra»: водій автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно вимог п. 9.2б, 9.4, 10.1. 10.4 ПДР. Водій мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно вимог п. 14.2б, 14.6а, 12.3 ПДР. Водій автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Водій мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення. В діях водія автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 невідповідностей вимогам ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП не вбачається. В діях водія мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 14.2б, 14.6а, 12.3, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Відповідно показань свідка ОСОБА_18 : Водій автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно вимог п. 9.2б, 9.4, 10.1, 10.4 ПДР. Водій мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно вимог п. 14.2б, 14.6а, 12.3 ПДР. Водій автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення. Водій мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення. В діях водія автомобіля «OPEL Astra» д. н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 9.2б, 9.4, 10.1 ПДР, з яких невідповідності вимогам п. 10.1 знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. В діях водія мотоцикла «KAWASAKI» д. н. НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 14.6а, 12.3 які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП;

- протокол огляду місця події від 29.06.2014 з додатками, а також протоколи огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу;

- протокол слідчого експерименту від 17.07.2014 з додатками за участю свідка ОСОБА_18 , згідно якого він на місці події повідомив та продемонстрував відомі йому обставини ДТП, зокрема, розташування мотоцикла у момент початку виконання маневру обгону ОСОБА_15 та його прямолінійного руху, а також розташування автомобіля у момент початку виконання повороту ліворуч та під час зіткнення тощо;

- протокол слідчого експерименту від 17.07.2014 з додатком за участю ОСОБА_11 , згідно якого він на місці події повідомив та продемонстрував відомі йому обставини ДТП, зокрема, місце розташування автомобіля під час зупинки перед початком здійснення маневру повороту ліворуч та під час зіткнення, місце зіткнення т/з тощо;

- висновок експерта № 1155 від 05.09.2014, згідно якого виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження відносяться до тяжких;

- висновок експертів за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 997/15-52 від 19.03.2015, згідно якого: 1. Відповідно показань, наданих свідком ОСОБА_18 водії-учасники мали діяти наступним чином: водій ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 1.4, 9.2б, 9.4, 10.4, 16.13 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для руху п. 12.3 ПДР; водій ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 1.5, 12.4, 14.6а ПДР. З точки зору вимог ПДР, згідно показань водія автомобіля Опель ОСОБА_11 водії-учасники даної пригоди мали діяти наступним чином: водій ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 1.4, 10.4, 12.3, 16.13 ПДР; водій ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 1.5, 12.4, 14.2б, 14.6а ПДР. Уникнення зіткнення з мотоциклом «Кавасакі» не залежало від одноособових дій водія автомобіля «Опель», адже останній мав розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху дотримуються ПДР. ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Опель» шляхом виконання вимог п. 14.6а ПДР. Згідно показань, наданих ОСОБА_11 : у водія автомобіля «Опель» не було технічної можливості одноособовими уникнути зіткнення з мотоциклом «Кавасакі». Водій ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Опель» шляхом виконання вимог п.п. 14.6а ПДР. 2. Згідно показань свідка ОСОБА_18 : відсутні підстави вважати дії водія автомобіля «Опель» такими, що не відповідають вимогам п. 10.4, 16.13 ПДР та перебувають у причинному зв`язку із настанням пригоди. Згідно показань свідка ОСОБА_11 : дії водія автомобіля «Опель» слід вважати такими, що відповідали вимогам п. 10.4, 16.13 ПДР та не перебували у причинному зв`язку із настанням даної пригоди. 3. У діях водія мотоцикла «Кавасакі» вбачається невідповідність вимогам п. 14.6.а ПДР (згідно показань ОСОБА_18 ) та п. 14.6а, 14.2б ПДР (згідно показань ОСОБА_11 ), які перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП. У діях водія мотоцикла «Кавасакі» вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, але яка не перебуває у причинному зв`язку із настанням даної пригоди

- висновок експерта № 9-52 від 23.10.2015, згідно якого у діях водія Opel Astra р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР (при умові не увімкнення покажчика лівого повороту і вимог п. 9.2, 9.4 ПДР), недотримання яких перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП. У діях водія мотоцикла Kawasaki ZX 600 Е р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_15 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 12.6а ПДР, а недотримання вимог п. 12.6а ПДР перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП. Водій ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно вимог п. 10.1 ПДР (при умові не увімкнення покажчика лівого повороту і вимог п. 9.2, 9.4 ПДР), а водій ОСОБА_15 відповідно вимог п. 10.1, 14.6а ПДР. Як водій ОСОБА_11 , так і водій ОСОБА_15 мали технічну можливість уникнути зіткнення. У діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР (при умові не увімкнення покажчика лівого повороту і вимог п. 9.2 та 9.4 ПДР), недотримання яких перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП. У діях водія ОСОБА_15 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 12.6а ПДР, а недотримання вимог п. 12.6а ПДР перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП. У діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, недотримання яких перебуває в причинному зв`язку із настанням ДТП. У діях водія ОСОБА_11 не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.5 ПДР;

- протокол слідчого експерименту від 27.07.2016 з додатком за участю ОСОБА_11 , згідно якого він підтвердив обставини ДТП, продемонстровані ним під час попередньої слідчої дії;

- протокол слідчого експерименту від 27.07.2016 з додатком за участю свідка ОСОБА_18 , згідно якого він підтвердив обставини ДТП, продемонстровані ним під час попередньої слідчої дії;

- протоколи слідчих експериментів від 27.07.2016 з додатками за участю свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які не продемонстрували суттєвих обставин ДТП;

- протокол слідчого експерименту від 29.12.2016 з додатком за участю потерпілого ОСОБА_15 , згідно якого він на місці події повідомив та продемонстрував відомі його обставини вчинення ДТП, зокрема, розташування мотоцикла у момент виїзду на смугу зустрічного руху, розташування автомобіля у момент початку виконання повороту ліворуч та під час зіткнення тощо;

- висновок експерта № 19/12-1/17-СЕ/17 від 05.05.2017, згідно якого водій автомобіля Opel Astra р. н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно вимог п. 9.2, 9.4, 10.1 ПДР. У діях водія ОСОБА_11 не вбачаються невідповідностей вимогам ПДР і попередження зіткнення не залежало від його односторонніх дій. Водій мотоцикла Kawasaki ZX 600 Е р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_15 повинен був діяти відповідно вимог п. 12.4, 14.2б, 14.6а ПДР. Водій ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути події даної ДТП. Дії водія ОСОБА_15 не відповідали п. 14.2б, 14.6а ПДР і знаходилися в причинному зв`язку із настанням ДТП;

- протокол слідчого експерименту від 19.06.2018 з додатком за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , яким встановлено, що за обставин ДТП з місця водія автомобіля через дзеркала заднього виду проглядається т/з, що рухається позаду;

- показання судових експертів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Суд першої інстанції дослідив зазначені докази, перевіривши доводи обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання ними процесуальних обов`язків, та, витлумачивши, як того і вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, виправдав ОСОБА_11 у зв`язку з недоведеністю в його діях вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, які за клопотанням прокурора частково повторно досліджені і судом апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК).

Зокрема, положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі (Далі Конвенція), що, крім іншого, вимагає щоб тягар доказування лежав саме на стороні обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Враховуючи неявку потерпілого до суду тричі поспіль, а також позицію учасників судового провадження, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість закінчення з`ясування обставин і перевірки їх доказами, а тому відсутність потерпілого в судовому засіданні під час проведення судових дебатів, але за участю його представника (професійного юриста адвоката), не є підставою для скасування судового рішення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Вирішуючи питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_11 складу правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, необхідно враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого даною нормою закону України про кримінальну відповідальність, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, загибель кількох осіб); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

У цьому кримінальному провадженні, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_11 , здійснюючи на перехресті поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у попутному напрямку та здійснював обгін автомобіля на перехресті, чим допустив порушення п. 10.1 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали. При цьому згідно п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Аналіз наведених вище доказів підтверджує висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, на що вказують фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_11 здійснював маневр повороту ліворуч на перехресті, і єдиними перешкодами для нього в тій конкретній дорожній обстановці згідно правил дорожнього руху були пішоходи, попутні т/з, які рухались попереду нього та виконували розворот, чи рухались в зустрічному напрямку прямо/повертали праворуч.

Потерпілий же рухався позаду в попутному з ОСОБА_11 напрямку та почав здійснювати обгін на перехресті, що встановлено та вбачається з матеріалів кримінального провадження. При цьому, незважаючи на те, що в ході судового розгляду так і не вдалося достеменно встановити чи був увімкнений на т/з під керуванням ОСОБА_11 світловий покажчик лівого повороту, оскільки з цього приводу існують суперечливі докази (показання потерпілого, обвинуваченого та свідків), які не вдалося усунути, ця обставина жодним чином не вказує на наявність в діях ОСОБА_11 складу правопорушення, оскільки ОСОБА_11 порушення таких норм ПДР не інкримінувалося. Але незалежно від того, чи був поданий ним вказаний попереджувальний сигнал, обгін на перехресті все одно заборонений, і зіткнення б т/з не відбулось у разі дотримання саме цього правила.

Таким чином, не виконання п. 10.1 ПДР не може бути поставлено за провину ОСОБА_11 , так як цей пункт ПДР хоч і є обов`язковим, однак при переїзді перехресть водій керується і загальними положеннями ПДР, зокрема п. 1.4, тобто ОСОБА_11 мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху будуть виконувати ПДР (14.6а), тому він не був зобов`язаний виходити з можливості порушення ПДР іншим водієм.

Колегія суддів вважає, що водій ОСОБА_11 не передбачав і не міг передбачити, що перед тим, як він почне здійснювати маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу на перехресті, дотримавшись попередньо вимог п. 16.13 ПДР, в цей час інший водій т/з на смузі зустрічного руху буде рухатися у попутному напрямку, тобто здійснюватиме заборонений п. 14.6а ПДР обгін його т/з на перехресті.

У зв`язку з цим, інкриміноване ОСОБА_11 діяння не охоплюється п. 10.1 ПДР, так як у розумінні цього пункту ПДР ОСОБА_11 переконався, що виконуваний ним маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, яким він зобов`язаний був дати дорогу повертаючи ліворуч на перехресті, що вказує на відсутність причинного зв`язку між діями ОСОБА_11 та наслідками, що настали.

Що стосується наявних у справі висновків судових автотехнічних експертиз, то вони містять деякі суперечності щодо причинного зв`язку між діями ОСОБА_11 та наслідками ДТП, однак, з огляду на вказані висновки щодо оцінки дій обох учасників ДТП, підлягають врахуванню тільки висновок експерта № 19/12-1/17-СЕ/17 від 05.05.2017, № 997/15-52 від 19.03.2015, а також висновок № 126 від 22.08.2014 в частині відсутності у ОСОБА_11 технічної можливості уникнути зіткнення та невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з ДТП.

Висновки експертиз № 1294 від 24.09.2014 та № 9-52 від 23.10.2015 не можуть бути прийнятими до уваги на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , як і інші надані стороною обвинувачення докази, оскільки вони суперечать зробленими судом першої інстанції висновкам та іншим експертизам, які більш об`єктивно відповідають дійсності, вимогам ПДР та узгоджуються з фактичними обставинами ДТП.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, які підтверджують ту обставину, що саме допущені ОСОБА_11 порушення норм ПДР знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і протирічать наведеним вище обставинам.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційних скарг також відносно того, що ОСОБА_11 міг бачити рух мотоцикла, який рухався позаду нього, що встановлено в ході слідчого експерименту, оскільки, як зазначено вище, він мав правомірно очікувати, що жоден т/з не буде здійснювати обгін, тобто не буде знаходитися на перехресті на смузі зустрічного руху в попутному напрямку. При цьому, здійснюючи маневр ОСОБА_15 також повинен був дотримуватись п. 10.1 ПДР, тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що суд першої інстанції не надав оцінки всім доказам, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки висновок місцевого суду щодо недоведеності в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення ґрунтується на підставі усієї сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, а той факт, що в декількох висновках експертиз для дослідження використані різні показники швидкості руху водія мотоциклу ОСОБА_15 , не впливає на встановлені фактичні обставини, оскільки це виходить за межі обвинувачення та не є предметом з`ясування.

Є неприйнятними і доводи апеляційних скарг про те, що дві експертизи, проведені одним і тим експертом, містять кардинально різні висновки, оскільки висновок експерта № 19/12-1/17-СЕ/17 від 05.05.2017 складений зі спливом тривалого період часу та на підставі оновлених вихідних даних, які не були використані при складенні експертом першого висновку № 9-52 від 23.10.2015. Крім того, показання ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 визнані неспроможними, а показання ОСОБА_11 містили повний комплекс параметрів зближення т/з та не суперечили зафіксованій слідовій інформації.

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотань прокурора про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи, так як експертиза призначається додатково, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріали (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи, що не мало місця.

У своєму клопотанні прокурор просив поставити перед експертами ті ж самі питання, які частково були предметом дослідження при проведенні чотирьох попередніх експертиз, але які містили деякі неточності та суперечності, що стало підставою для призначення ще однієї експертизи для їх усунення. Остання експертиза проведена після дослідження всіх наявних у справі доказів, у тому числі отриманих в порядку ст. 333 КПК, містить вичерпні відповіді як на запитання, які ставилися в ухвалі суду про призначення експертизи, так і на запитання, які безпосередньо ініціював прокурор.

Що стосується інших питань, які прокурор просив поставити на вирішення експертизи (встановлення місця та кута зіткнення т/з, їх розташування в цей момент тощо), то під час судового розгляду не було встановлено, що перевірка цих обставин має істотне значення для кримінального провадження. При цьому необхідно зазначити, що відмова в задоволенні вказаного клопотання сама по собі не свідчить про неповноту судового розгляду, так як ефективність реалізації права, передбаченого ч. 3 ст. 333 КПК, не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для сторони обвинувачення результату.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що показання потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_18 викладені у вироку неповно, не можуть бути прийнятими до уваги, так як місцевим судом в достатньому обсязі викладено зміст показань цих учасників судового провадження щодо обставин ДТП, і за результатами оцінки зазначених показань у сукупності і взаємозв`язку із іншими доказами, їм надано належну оцінку. При цьому КПК не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження, де має бути з достатньою повнотою передана їх сутнісна складова, що впливає на встановлення судом обставин, які є предметом розгляду та підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційних скарг відносно того, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, оскільки потерпілий участь в судових засіданнях під час розгляду справи приймав, зокрема і в судовому засіданні, яке відбулося 06.06.2019 та було відкладено на 27.06.2019, про що потерпілий був повідомлений у встановленому законом порядку, однак судова кореспонденція йому вручена не була, і судовий розгляд був відкладений.

28.08.2019 через відсутність потерпілого, якому направлялася судова повістка, за клопотанням його представника судове засідання знов не відбулося, а 26.09.2019 потерпілий до суду вкотре не з`явився, хоча повідомлявся про дату та час судового засідання згідно закону. Враховуючи позицію представника потерпілого, суд прийняв рішення продовжити розгляд справи у відсутність ОСОБА_15 .

Таким чином, проведення судових дебатів у відсутність потерпілого, в даному випадку, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_15 приймав участь в розгляді справи, у тому числі в дослідженні доказів, мав достатньо можливостей особисто реалізувати свої права, в чому обмежений не був, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не заявляв.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2019 відносно ОСОБА_23 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4