Справа № 147/1230/21
Провадження № 1-кп/147/8/23
ВИРОК

іменем України

02 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження за №0000145 від 08.07.2020, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доказаним, що ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу метадону, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи ОСОБА_4 31.08.2020 близько 14.00 год., на території свого домогосподарства, що знаходиться за вищевказаною адресою, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу метадону, незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_6 за грошові кошти в сумі 500 грн. один фольгований згорток з вмістом подрібненої кристалічної речовини білого кольору, в якій згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №1602 від 02.09.2020 міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0303 г.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» повторно, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого повторно, незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу метадону, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи ОСОБА_4 07.09.2021 близько 18.00 год., на території свого домогосподарства, що знаходиться за вищевказаною адресою, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу метадону, незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_6 за грошові кошти в сумі 400 грн., блістер із вмістом однієї цілої таблетки та фрагментом таблетки, які згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №СЕ-19/102-21/1349-НЗПРАП від 14.09.2021 містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0368 г.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно.

А також, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» повторно, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого повторно, незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

07.09.2021 о 19 год. 10 хв. працівниками відділення поліції №2 Гайсинського РУП під час проведення санкціонованого обшуку в домогосподарстві, де проживає ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті житлового будинку, на серванті виявлено та вилучено фольгований згорток з вмістом порошкоподібної речовини, білого кольору, в якій згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №СЕ-19/102-21/13047-НЗПРАП від 15.09.2021 містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0304 г.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинені повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав, щиро розкаявся та показав, що одного разу їздив у м. Вінниця в лікарню, точної дати не пам`ятає. Тоді взяв для себе метадон, оскільки вживав його як обезболююче. Також, один наркозалежний попросив привести йому метадон, однак ОСОБА_4 спочатку відмовлявся, а потім погодився. В подальшому повідомив, що визнає ту обставину, що придбавав наркотичні засоби для себе та збував іншим особам. Також обвинувачений зазначив, що раніше він був наркозалежний, однак зараз ні. ОСОБА_4 підтвердив усі фактичні обставини, які викладені у обвинувальному акті, однак просив не позбавляти волі, оскільки за станом здоров`я не може відбувати покарання у місцях позбавлення волі. Зазначив, що повністю припинив спілкування із особами, як мали відношення до нароктиків. Змінив коло спілкування, проживає з матір`ю, яка потребує лікування та сам постійно потребує лікування та має погане самопочуття.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Аналогічну думку висловила і захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 . Крім того, просила застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки він хворіє, змінив коло спілкування, щиро розкаюється та здійснює догляд за матір`ю.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. В судових дебатах просила призначити покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст.307 КК України, незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, та за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має інвалідність ІІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо (неінформативно).

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відсутні обставин, які обтяжують покарання.

Так, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинені ним кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України належать до тяжких, позицію прокурора про необхідність реального відбуття покарання обвинуваченому, конкретні обставини справи, характер і ступінь небезпечності вчинених ним діянь, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Судом оцінено наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, як пом`якшуючі обставини, однак суд ураховує, що злочини було розкрито завдяки діям працівників правоохоронних органів і лише після викриття діяльності обвинуваченого він сприяв досудовому розслідуванню.

Крім того, судом ураховано, що тривалий час під час судового розгляду обвинувачений зазначав на необхідності відкладення розгляду справи для залучення захисника та його заміни в подальшому, оскільки не визнанав свою винуватість та не погоджувався із лінією захисту, яку вибудовували призначені судом захисники.

Суд приймає до уваги медичні документи, надані стороною захисту про те, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання та потребує лікування, однак дана обставина не зменьшує суспільну небезпечність вчинених ним діянь, безпосередньо пов`язаних із зберіганням та збуті наркотичних речовин. Крім того, суд не наділений повноваженнями за встановленим діагнозом констатувати можливість чи неможливість перебування особи у місцях позбавлення волі.

Щодо проживання з матір`ю, яка потребує стороннього догляду, суд зазначає, що суду не надано документів, що ОСОБА_4 має можливість і лише він здійснює такий догляд. І, навпаки, в матеріалах справи наявні документи, які вказують на наявність інших родичів (дочки), які проживають в одному населеному пункті та в силу свого віку не позбавлені можливості доглядати ОСОБА_7 , мати ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд вважає, що як особа, обвинувачений не втратив ступеню суспільної небезпечності, тому суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання його можливі лише при ізоляції від суспільства, тобто при призначенні йому реальної міри покарання, та не вбачає підстав і можливостей для призначення іншої міри покарання.

Враховуючи всі наведені обставини, а також те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання за яким характеризується неінформативно, визнав свою вину повністю та щиро розкаявся в скоєному, оскільки він критично оцінює свою протиправну поведінку і висловлює готовність бути покараним за вчинене, що суд визнає пом`якшуючою обставинами відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання ближче до мінімальної межі санкції інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі за кожне правопорушення окремо та за правилами ст. 70 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з протоколом затримання від 07.09.2021 ОСОБА_4 був затриманий 07.09.2021 о 18 год. 40 хв. в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.09.2021 йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено.

Ухвалою суду від 24.01.2022 запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінено на цілодобовий домашній арешт. В подальшому ухвалою суду від 23.03.2022 запобіжний захід змінено на домашній арешт у нічну пору доби та в подальшому даний вид запобіжного заходу було продовжено.

Оскільки обвинувачений був затриманий та перебував під вартою, з врахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час судового засідання 14.12.2022 ОСОБА_4 продовжено обраний раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком по 12.02.2023, з урахуванням продовження існування відносно винної особи ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає доцільним на період до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому даний запобіжний захід без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 13664 грн. 24 коп. за проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалами слідчого судді, слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 07 вересня 2021 року по 24 січня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в закону силу залишити раніше застосований у виді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати з 22-00 години до 06-00 години наступного дня житло за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 13664 грн. 24 коп. (тринадцять тисяч шістсот шістдесят чотири грн. 24 коп.).

Скасувати арешт майна накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.09.2020 та 09.09.2021.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

фольговий згорток, у якому наявний паперовий згорток з вмістом порошкоподібної речовини білого кольору , в якій міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон; півтори таблетки, в яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон; фольгований згорток паперу з вмістом порошкоподібної речовини, білого кольору; три прозорих пакета з зіп-застібками з вмістом таблеток, невідомого походження; блістер з вмістом частинок таблеток невідомого походження; фольгований згорток з вмістом подрібненої кристалічної речовини білого кольору, в якій міститься наркотичний засіб, обіт якого обмежено - метадон, три прозорих пакета з зіп-застібками та блістер з вмістом таблеток парацетамолу, диклофенаку, кофеїну та ацетилсаліцилової кислоти, два фольговані згортки паперу з нашаруванням особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області- знищити;

грошові кошти в сумі 50 гривень (дві купюри по 20 грн. та одна по 10 грн.); грошові кошти в сумі 400 гривень (дві купюри по 200 грн.), що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області - повернути на рахунок ГУНП у Вінницькій області;

мобільний телефон "Nokia" синього кольору з сім-картою № НОМЕР_1 , що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області- конфіскувати в дохід держави.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1