Справа № 456/4026/22
Провадження № 1-кп/456/152/2023
ВИРОК

іменем України

06 березня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000317 від 30.10.2022р., стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, який депутатом не являється, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього потерпілого: ОСОБА_7 , -

встановив:

ОСОБА_3 , 29.10.2022 близько 18:00 години разом із малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 , де між ними на грунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній губі зліва та рани на нижній слизовій губі зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому визнав та пояснив, що дат і часу вчинення правопорушення не пам?ятає, дійсно в нього з ОСОБА_6 , був словесний конфлікт, під час якого він спричинив ОСОБА_6 , тілесні ушкодження. Конфлікт відбувся на підставі того, що ОСОБА_6 , висловлювався в його сторону нецензурною лайкою і на зауваження припинити виражатися нецензурною лайкою не реагував. Дійсно вдарив долонею по правій стороні обличчя але крові не було.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судовому засіданні показав, що 29.10.2022 о 18 год., обвинувачений прийшов додому п`яний і виражався нецензурною лайкою. Про те що обвинувачений п?яний він бачив оскільки, він хитався і говорив погано. Обвинувачений привів кози і сказав потерпілому, щоб він їх розпустив. Оскільки потерпілий не міг це зробити, то пішов до хати взяти ножик щоб розрізати шнурки на ногах кіз. В цей час обвинувачений зайшов до хати і почав кричати, чіплятися до мами, також говорив погані слова до мами, він заступився, після чого обвинувачений його вдарив по нижній губі і з неї текла кров.

Законний представник ОСОБА_7 , в судовому засіданні показала, що є мамою потерпілого. 29.10.2022 перебувала в будинку. Прибіг син та казав, що обвинувачений привів кіз і йому потрібен ножик щоб розрізати шнурки. Після нього зайшов обвинувачений, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та почав безпричинно обзивати їх нецензурними словами. Під час розмови вдарив сина кулаком по обличчю. Саме кулаком оскільки, пальці були стиснуті в кулак. Вдарив за те, що син за неї заступився і сказав не чіпай маму. Просить щоб обвинувачений до них більше не чіплявся.

Суд вважає, що факт скоєння правопорушення та винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується наступними доказами, які суд, керуючись законом, оцінює з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно рапорту телефонного повідомлення від 29.10.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що на лінію 102, надійшло повідомлення, від ОСОБА_7 , що 29.10.2022 о 16 год. 27 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , її брат побив дитину, та із рота іде кров.

Згідно рапорту телефонного повідомлення від 29.10.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що на лінію 102, надійшло повідомлення з Стрийської ЦРЛ, про те що в Стрийську ЦРЛ, бригадою ШМД №452, доставлено ОСОБА_6 , якого побив дядько, діагноз: забійна рана губи.

Згідно заяви ОСОБА_7 , дослідженої в судовому зсіданні, вбачається, що 29.10.2022 ОСОБА_7 , звернулась до Стрийського РУП із заявою, про те, щоб прийняти міри до її брата ОСОБА_3 , який 29.10.2022 о 16 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт із нею та її сином, в ході якого вдарив її сина ОСОБА_8 кулаком в ділянку губ, чим спричинив тілесні ушкодження.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.11.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що законний представник потерпілого ОСОБА_6 , - ОСОБА_7 , відтворила та показала, як, та за яких обставин, 29.10.2022 обвинувачений спричинив її сину ОСОБА_6 , тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №626 від 18.11.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається що ОСОБА_3 ,психічним захворюванням не страждає, виявляє легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій, хронічним психічним захворюванням та недоумством не страждав і не перебував у тимчасовому чи іншому хворобливому стані психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 , не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Клінічних ознак алкогольної та наркотичної залежності не виявлено.

Згідно висновку експерта №149 від 31.10.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи, у ОСОБА_6 , 2010р.н., виявлено синець на нижній губі зліва та рану слизової нижньої губи зліва, які утворились від дії тупого твердого предмету, малоймовірне його утворення в момент падіння з висоти власного росту, в тому числі з прискоренням, по давності причинення може відповідати даті 29.10.2022 і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства складеного відносно ОСОБА_3 , дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 , вчиняв дії психологічного та фізичного характеру відносно сестри ОСОБА_7 , та її сина ОСОБА_6 , та поліцейським уповноваженого підрозділу поліції, визначено рівень небезпеки, щодо них, як «високий»

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Показання потерпілого ОСОБА_6 , та його законного представника ОСОБА_7 , суд вважає чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, які чітко вказували в своїх поясненнях, як на досудовому слідстві так і під час їхнього допиту в судовому засіданні та чітко вказували про обставини кримінального правопорушення.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності дост.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків, доводи сторони захисту не містять.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння кримінального правопорушення та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він спричинив умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення, щодо неповнолітнього.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимого, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілого, і вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1