Дата документу 01.03.2023 Справа № 335/6584/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6584/22 Головуючий в 1-й інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/680/23 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 1 березня 2023 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурором подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК, які встановлені судом під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не відпали та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 24 березня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та доповнень до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що слідчим суддею було призначено додаткову експертизу у справі, проте прокурор ніяких дій не зробив, склав обвинувальний акт, змінив кваліфікацію діянь на більш тяжку статтю і направив його до суду. Вказує, що обвинувальний акт не відповідає п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню. Зауважує, що згідно положень ст. 31 КПК справа повинна слухатися колегіально, а не одноособово, тому на його думку, кримінальне провадження слухається незаконним складом суду. Вказує, що місцевий суд не розглядає його клопотання, чим порушує вимоги КПК. Просить апеляційний суд дослідити докази на предмет їх допустимості, змінити судове рішення в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, обвинувачений, також будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимогст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Доводи ОСОБА_6 про непогодження з обвинуваченням, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню не приймаються до уваги. За наслідками судового провадження після безпосереднього дослідження всіх доказів по справі, показань учасників, суд в нарадчій кімнаті має надати оцінку всім доказам з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для доведення винуватості особи. На даний час доводи обвинуваченого з приводу оцінки доказів є передчасними і не є предметом розгляду.

При цьому, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та особливо тяжких злочинів.

При цьому, слід зауважити, що судова колегія тяжкість висунутого обвинувачення оцінює у сукупності з іншими обставинами, зокрема репутацією обвинуваченого, який не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, в минулому притягувався до кримінальної відповідальності.

Наведені вище обставини у сукупності із очікуваним покаранням, у разі визнання особи винною вказують на існування ризику переховування, зокрема через усвідомлення ОСОБА_6 можливої невідворотності покарання.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід відмітити, що обвинуваченому відомо місце проживання потерпілої та свідків, а тому існує реальний ризик, що перебуваючи на свободі, обвинувачений зможе незаконно впливати на них шляхом погроз або вмовлянь, з метою зміни показів наданих на досудовому слідстві.

На існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказує те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисних злочинів, наразі в місцевому суді перебуває обвинувальний акт за обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України. Крім того, обвинувачений не має місця роботи та постійного легального доходу, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, що може свідчити про те, що він продовжить вчиняти нові злочини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися та не зменшилися.

На момент розгляду апеляційної скарги обвинуваченого даних, які б обґрунтовано вказували на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та на наявність обставин, що могли вплинути на можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження не містять та до апеляційної скарги не долучено.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а також існування ризиків, того, що обвинувачений, який міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання не має, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому може загрожувати, в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, може вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків в даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення вимогст. 31 КПК України щодо необхідності розгляду справи у колегіальному складі суду, судом до уваги не приймаються, оскільки, з огляду на кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування, під час судового розгляду мають діяти положення ч. 2 ст. 31 КПК України, якими передбачено що, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

При цьому, судове провадження даних щодо заявлення відповідного клопотання не містить, а тому доводи обвинуваченого слід відхилити, як неспроможні.

З цього приводу також варто зауважити, що питання продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в період дії карантину у разі неможливості його розгляду колегіально судом може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, що відповідає положенню п. 20-5 Перехідних положень КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 24 березня 2023 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4