Справа №463/5217/22
Провадження №1-кс/463/6511/22
У Х В А Л А

07 грудня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, щодо відмови внесення відомостей про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.07.2022р.

Скаргу обґрунтовує тим, що 15.07.2022 ним було скеровано на електронну адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, заяву про вчинення кримінального правопорушення від 15.07.2022р. У якій вказав, що суддя Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, однак всупереч вимогам ст.214 КПК України відповідні відомості до ЄРДР так і не внесені, тому просить скаргу задоволити.

В судове засідання скаржник не з`явився, у своїй скарзі просить розгляд такої проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує.

Суб`єкт оскарження, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Крім того, слідчим суддею було скеровано письмовий запит, про необхідність надання інформації, чи була розглянута заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 15.07.2022р., та результати розгляду такої. Однак відповіді на адресу суду не було надано.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, жодних додаткових документів на адресу суду не скерували, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, скарга підлягає вирішенню на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З наведених положень убачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Із змісту повідомлення ОСОБА_3 від 15.07.2022р. вбачається, що на думку скаржника суддя Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, оскільки останній в процесі розгляду цивільної справи №461/8483/20 за позовом ОСОБА_3 до Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування, 12.01.2021 відмовив скаржнику в його клопотанні про відкладення підготовчого судового засідання та ухвалою від 12.01.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду, яку йому не було скеровано, як стороні по справі. Крім цього, в процесі розгляду цивільної справи по суті суддя ОСОБА_4 відмовив йому у прийнятті до розгляду уточнення позовних вимог, хоча клопотання про витребування доказів задовольнив.

У зв`язку з цим, вважає, що у діях судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України.

Таким чином з матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 не погоджується з діями судді Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 під час здійснення правосуддя.

У відповідності до вимог пункту 1 глави 2 розділу I наказу Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року №139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічна норма міститься і у пункті 1 глави 2 розділу I Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженому наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року N 298.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. З вищевказаної норми закону вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15). Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Разом з тим, із змісту скарги ОСОБА_3 та його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не вбачається об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, а лише зводиться до незгоди з рішеннями судді в процесі розгляду цивільної справи за позовною заявою заявника, що за своїм змістом є протиправним намаганням втрутитися у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді.

Враховуючи вищенаведене приходжу до висновку, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за його заявою від 15.07.2022, відсутні, скарга задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 15.07.2022 року.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1