Справа № 467/947/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000143 від 13.10.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 12 жовтня 2022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , в перод воєнного стану, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_3 , помітив на подвір`ї велосипед "SPRINT AZIMOT" червоно-чорного кольору, який належить ОСОБА_6 , переслідуючи корисливу мету та ціль незаконного збагачення, ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу, викрав вказаний велосипед, яким розпорядився на власний розсуд, завдавши майнову шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 4000.00грн.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому та зазначив про готовність нести покарання зробивши для себе відповідні висновки. Суду пояснив, що після обіду 12 жовтня 2022 року він перебував на території домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_3 , де помітив на подвір`ї велосипед "SPRINT AZIMOT" червоно-чорного кольору, та шляхом вільного доступу, без дозволу власника велосипеда та його користувача, викрав вказаний велосипед, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Суму викраденого у потерпілого майна, не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі,шкода відкодована в повному обсязі.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченогоОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, як обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано органом досудового розслідуванняза ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України, при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченомуОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином,особливості й обставини його вчинення у даному конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, наявність кваліфікуючих ознак, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, за місцем проживання характеризується добре, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, на обліку Первомайського РВ№2 філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області не перебуває, не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує досудову доповідь органу пробації щодо ОСОБА_4 , згідно якого обвинувачений має середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, раніше не судимийв силу ст. 89 КК України, шкоду, завдану потерпілому відшкодовано шляхом повернення майна.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_4 , йогосоціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, те, що він не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, позицію потерпілого щодо призначення покарання, який просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину.

Враховуючи всі обставини справи, керуючись засадами законності, справедливості, обґрунтованості,суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України в межах санкціїч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням норм ст.ст. 75,76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченим, у світлі принципу індивідуалізації покарання, суд виходив із того, що саме покарання у виді позбавлення волі, з огляду на можливість для застосування статті 75 КК України щодо обвинуваченого, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи ("Бакланов проти Росії" від 09.06.2005р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).

Визначена судом міра покарання ОСОБА_4 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного ним, його особі, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду справи не обирався, підстав для його обрання, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_4 додатково обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- велосипед спортивний "SPRINT AZIMOT" червоно-чорного кольору, на рамі якого наявне маркування серійного номеру № НОМЕР_1 , що знаходяться на відповідальному зберіганні згідно зберігальної розписки ОСОБА_6 - залишити власнику ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1