УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 295/15779/20
провадження № 51-2693ск22

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року і

встановила:
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Моделів, Радомишльського району Житомирської області, проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13.07.2020 Богунським районним судом м. Житомира за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 1175 (одну тисячу сто сімдесят) грн. 83 коп. на відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в дольовому порядку по 217 (двісті сімнадцять) грн. 94 коп. з кожного.
Витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 980,70 грн. віднесено за рахунок держави.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду 02.11.2020 р. близько 22 години, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку 86 по

вул. Перемоги в м. Житомирі, помітили раніше їм невідомого ОСОБА_8 , який йшов позаду їх та слухав музику в навушниках.
У цей час у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення будь-якого цінного майна, що належить ОСОБА_8 .
Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , поєднаний із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, маючи на меті заволодіти його майном, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 підійшов до останнього та раптово наніс один удар руками в верхню частину тулуба потерпілого, внаслідок чого останній не втримавши рівновагу впав на землю та тим самим подавив волю потерпілого до опору. В подальшому ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , не припиняючи свого спільного злочинного умислу, продовжили наносити хаотичні удари ногами в область голови потерпілого, нанісши не менше шести ударів ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_7 , діючи в межах спільної злочинної домовленості, перебував на відстані близько метра - півтора від місця вчинення кримінального правопорушення, щоб у разі необхідності повідомити ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 про можливе викриття дій останніх.
У результаті злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та саден на лобі справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, подолавши волю потерпілого до опору, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на відкрите викрадення майна, з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_8 відкрито викрав мобільний телефон марки «Meizu m6 note», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 1175 грн. 83 коп.
В подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 1175,83 грн.
Умисні дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить про зміну судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в частині кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст.186 КК України на ч. 1 ст.125 КК України, призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та виключити з вироку стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8

1175 грн. 83 коп. на відшкодування майнової шкоди. Вказує, що суд не визнав недопустимими доказами копії ухвал Житомирського апеляційного суду від

17 вересня 2020 року №3208т та від 08.12.2020 року №4194т, в той час як стороною захисту доведено, що вказані ухвали обґрунтовуються обставинами кримінального правопорушення у період часу з 14-00 год. 06.07.2020 до 13-20 08.07.2020, до якого ОСОБА_5 ніякого відношення не має, так як перебував під вартою і був звільнений лише 13.07.2020 року.
Указує, що судом апеляційної інстанції при перегляді вироку суду не перевірено усіх доводів, викладених в апеляційній скарзі, та не надано належної оцінки зібраним доказам з додержанням правил ст. 94 КПК України.

Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Суд вважає необґрунтованими доводи у скарзі про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, оскільки вони спростовуються належними висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку.
Як убачається із наданої копії вироку, суд, аналізуючи сукупність усіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального правопорушення, зібраних та оцінених доказів, дійшов висновку, що вина обвинувачених доведена послідовними та незмінними показами потерпілого ОСОБА_8 , Також вина обвинувачених підтверджена показами свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що спочатку до потерпілого підійшов

ОСОБА_5 , який наніс удар потерпілому, від якого останній впав та до побиття приєднався ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 в цей час стояв за півметра і спостерігав за навколишньою обстановкою. Побачивши, що б`ють людину він вийшов з автомобіля щоб припинити бійку, це побачив ОСОБА_7 , про що повідомив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і останні втекли з місця пригоди. Крім того, вина обвинувачених підтверджується висновком судово-медичної експертизи, під час якої у потерпілого виявлено тілесні ушкодження, які могли виникнути за обставин вказаних потерпілим, а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.

При цьому суд у вироку зазначив про те, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, грабіж, вчинене повторно.

Водночас суд у вироку навів мотиви про неспроможність доводів сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки вони не спростовують висунутого обвинувачення і на їхнє підтвердження стороною захисту не надано жодних належних і допустимих доказів.
Суд у вироку звернув увагу на те, що з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Суд зазначив, що досліджені докази вказують, що ОСОБА_5 повною мірою розумів, що потерпілий усвідомлює факт заволодіння ним належним потерпілому майном. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що згідно висновку експертизи кількість ударів, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту, не відповідає тілесним ушкодження у потерпілого суд відкидає. Так, судом встановлено, що під час побиття потерпілий, будучи одягненим у зимовий одяг, руками закривав голову, що не дало утворення більшої кількості тілесних ушкоджень. Крім показань потерпілого про кількість ударів, зазначене підтверджено показами свідка ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , який показав, що вигляд потерпілого свідчив про його побиття.
Доводи сторони захисту про те, що ухвали слідчого судді Житомирського апеляційного суду про негласні слідчі (розшукові) дії та отримані результати є недопустимими доказами є неґрунтовними та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Крім того, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 2 КК України, зазначив, що його вина доведена повністю та кваліфікував умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб та враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Обставин, що пом`якшує покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочину.

При цьому, суд урахував, що ОСОБА_5 раніше судимий, має непогашені судимості.
Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації дій за ч.2 ст. 186 КК України, які є аналогічними за змістом касаційної скарги, належним чином перевірив і спростував їх.
Так, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, посилаючись на положення статей 84, 94, ч.1 ст.404 КПК, дослідивши матеріали кримінального провадження і врахувавши зазначені у вироку докази, в тому числі:
дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.11.2020, дані виписки №7320 03.11.2020 КП «Лікарня №2» за зверненням ОСОБА_8 , у останнього встановлено діагноз: забій, садна чола та правого променево-зап`ястного суглоба; дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 03.11.2020; дані висновку експертизи №12/1-1126 від 24.11.2020 року - ринкова вартість мобільного телефону «Meizu» модель «М6 note М72ІН 3/16 Gb», становить 1175 грн. 83 коп.; дані протоколу огляду предмету від 12.12.2020 року, згідно якого оглянуто DVD-R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження міської системи відео спостереження «Безпечне місто», які перебувають у володінні КП «Міський інформаційний центр» ЖМР, встановлених на перехресті вулиць Хлібна-Київська в м. Житомирі, який безпосередньо переглянуто під час судового розгляду; дані протоколу слідчого експерименту від 10.12.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 детально розповів про обставини та на місці показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень та відкритого викрадення його майна, поєднаного із застосуванням насильства; дані акту судово-медичного обстеження №2142 від 03.11.2020 року; дані висновку судово-медичної експертизи № 2386 від 15.12.2020 року; дані протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 30.11.2020 року.
Доводи сторони захисту про те, що ухвали слідчого судді Житомирського апеляційного суду про негласні слідчі (розшукові) дії та отримані результати є недопустимими доказами є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження. Апеляційний суд вказав, що судове рішення від 17.09.2020 прийнято з суворим дотриманням норм кримінального процесуального закону та будь-яких сумнівів у його законності під час судового розгляду не здобуто. При цьому, не може бути підставою визнання недопустимим протоколу лише з підстав того, що на час вчинення кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 знаходився в місцях позбавлення волі. Слідча дія проводилася в межах, установлених ухвалою суду та після звільнення ОСОБА_5 з місць позбавлення волі.
На думку Суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильність мотивів суду першої інстанції в частині доведеності вини

ОСОБА_5 та щодо кваліфікації його дій за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, яким суд дав належну оцінку.
Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не знайшов підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого нач.1 ст.125 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого.

З урахуванням вищезазначеного, Суд не знаходить підстав вважати, що постановлені в даному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на вказані у скарзі порушення, в тому числі й вимог ст. 419 КПК України.
На думку Суду, ухвала апеляційного суду є обґрунтованою і вмотивованою.
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення обвинуваченим повторно відкритого викрадення чужого майна, даних про особу обвинуваченого, який раніше був судимий за вчинення корисливих злочинів, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, на думку Суду, доводи сторони захисту в касаційній скарзі про наявність у провадженні підстав для зміни кваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.125 КК України з призначенням більш м`якого покарання, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року. Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3