Справа № 199/2675/22
провадження № 1-кп/632/76/22

У Х В А Л А

05 вересня 2022 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2022 року, згідно із ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшло об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, для вирішення в порядку ст. ст. 217, 334 КПК України питання про його об`єднання з кримінальним провадженням щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2022 року, зазначене кримінальне провадження передане для розгляду судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 03 серпня 2022 року призначено підготовче судове засідання - на 09 серпня 2022 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 доповів про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувальних актів щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки дані процесуальні рішення складені відповідно до вимог КПК України, угоди не укладені, підстав для закриття провадження, його зупинення або повернення обвинувальних актів прокурору не встановлено.

При цьому, як прокурор ОСОБА_3 , так і прокурор ОСОБА_4 зазначили про необхідність та доцільність об`єднання на підставі ст. ст. 217, 334 КПК України матеріалів даного кримінального провадження з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яке вже перебуває на розгляді Первомайського міськрайонного суду Харківської області, оскільки вони стосуються одного і того самого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні якого, у складі організованої групи обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, в обох кримінальних провадженнях виникатиме необхідність у дослідженні доказів, оригінали яких зібрані в одному кримінальному провадженні.

Прокурори вважають, що об`єднання зазначених кримінальних проваджень відповідатиме загальним засадам кримінального провадження, забезпечить беззаперечне виконання завдань кримінального процесуального законодавства, визначених ст. 2 КПК України та вимоги ст. 28 КПК України, усуне подвійне дослідження доказів.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувальних актів та об`єднати в одне провадження матеріали кримінальних проваджень, про які зазначено вище, оскільки всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин протягом розумного строку можливе лише в одному провадженні.

Захисники заперечували проти об`єднання матеріалів кримінальних проваджень, про які йдеться вище, оскільки вказані кримінальні провадження знаходяться на різних стадіях судового провадження, їх об`єднання призведе до порушення прав обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема, на розгляд справи щодо них упродовж розумного строку.

При цьому захисник ОСОБА_10 заперечувала проти об`єднання матеріалів зазначених кримінальних проваджень в одне провадження з тих підстав, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшло до Первомайського міськрайонного суду Харківської області у не передбачений КПК України спосіб.

Крім того захисник ОСОБА_10 заперечувала проти призначення судового розгляду, заявивши клопотання про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 прокурору, оскільки його зміст не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у цьому процесуальному рішенні не зазначено місце проживання ОСОБА_7 , а лише зазначено його місце реєстрації.

Захисник ОСОБА_11 з цих же підстав також заперечував проти призначення судового розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожний окремо, підтримали думку захисників.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Як вже зазначалося, об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшло до Первомайського міськрайонного суду Харківської області безпосередньо із Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська згідно із ухвалою цього ж суду від 14 липня 2022 року.

У зазначеному судовому рішенні перед Первомайським міськрайонним судом Харківської області ставиться на вирішення у порядку ст. ст. 217, 334 КПК України питання про об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням № 0000965 від 31 липня 2020 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке перебуває на розгляді у Первомайському міськрайонному суді Харківської області, оскільки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні одного й того самого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, зокрема вимаганні грошей в сумі 700000 доларів США у директора ТОВ «Промагро» ОСОБА_5 , вчиненому у період часу з 24 березня по 14 квітня 2021 року, у складі організованої групи, що буде забезпечувати оперативність та ефективність кримінального провадження, швидкий, повний та неупереджений судовий розгляд, гарантувати обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх право на справедливий розгляд справи у розумні строки, надасть додаткові гарантії обвинуваченим отримувати інформацію про факти та аргументи, якими володіє сторона обвинувачення в межах всіх кримінальних проваджень з метою ухвалення такого судового рішення, яке б врахувало всі обставини висунутих їм обвинувачень, що буде відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Принцип територіальності розгляду кримінальних проваджень закріплений у ст. 125 Конституції України, якою передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 1 ст. 30 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із положеннями ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Разом із цим, станом на 27 травня та 30 червня 2022 року дні, у які обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, ч. 9 ст. 615 КПК України передбачала, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

На даний час ч. 9 ст. 615 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Із змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000965 від 31 липня 2020 року, окрім інших, щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 і ОСОБА_17 , вбачається, що зазначені особи обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, вчиненого в межах територіальної юрисдикції Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Однак, оскільки у Лозівському міськрайонному суді Харківської області не виявилося можливим утворити склад суду для судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, то це кримінальне провадження, згідно із ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, було направлене для розгляду до Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

Із обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000175 від 05 квітня 2022 року та обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000310 від 02 червня 2022 року, які об`єднані в одне кримінальне провадження, вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, вчиненого у межах територіальної юрисдикції Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

У зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя Лозівським міськрайонним судом Харківської області в умовах воєнного стану обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 були направлені на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, якому згідно із розпорядженням Голови Верховного Суду № № 16/0/9-22 від 06 квітня 2022 року була визначена територіальна підсудність справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Порядок передачі кримінального провадження на розгляд іншого суду регламентований ст. 34 КПК України, згідно з положеннями якої суд першої інстанції не наділений повноваженнями самостійно направляти кримінальне провадження на розгляд іншому суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2, ч. 3 цієї статті питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Рішення про направлення об`єднаного кримінального провадження за обвинувальними актами щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 до Первомайського міськрайонного суду Харківської області у порядку ст. 34 КПК України компетентним судом не приймалось, а суд першої інстанції такими повноваженнями не наділений.

Крім того, відповідно до ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

У разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Таким чином, положення ст. 334 КПК України знаходяться в § 1 «Загальні положення судового розгляду», глави 28 «Судовий розгляд» і не регулюють питання направлення справи з одного суду до іншого, а стосуються ситуації об`єднання декількох кримінальних проваджень, які надійшли до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, визначених в ст. 32 КПК України, та судом, на розгляді якого вони перебувають, про що зазначив і Верховний Суд у своїй ухвалі від 13 червня 2022 року за результатами розгляду клопотання прокурора та подання голови Дніпровського апеляційного суду про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 направлене Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська до Первомайського міськрайонного суду Харківської області у непередбачений КПК України спосіб, оскільки суд першої інстанції не наділений відповідними повноваженнями, а тому у об`єднанні кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, з кримінальним провадженням щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, слід відмовити.

На підставі викладеного об`єднане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 підлягає поверненню до Амур-Нижньодніпровського районного суд міста Дніпропетровська.

Оскільки у зв`язку із наведеним судовий розгляд на підставі обвинувальних актів призначений бути не може, суд залишає без розгляду інші доводи учасників судового провадження, зокрема про те, чи відповідають обвинувальні акти вимогам КПК України, а також їх заяви щодо вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Разом із цим, під час підготовчого судового провадження прокурором були подані клопотання про обрання щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Обов`язок щодо розгляду питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладений на суд згідно із ст. 331 КПК України, яка визначає порядок обрання, скасування або зміну запобіжного заходу в суді та якою передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Враховуючи наведені положення КПК України, ті обставини, що на даний час кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 перебуває на стадії підготовчого провадження, під час якої прокурором були подані клопотання, зазначені вище, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований щодо обвинувачених спливає 12 вересня 2022 року, відповідні клопотання прокурора були розглянуті під час підготовчого судового засідання.

Так, 08 серпня 2022 року прокурор в порядку ст. 315 КПК України подав клопотання про обрання щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

В обґрунтування вказаних клопотань прокурор зазначив, що ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років з конфіскацією майна.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було вчинене цими особами у складі організованої групи, з погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодженням майна потерпілого та його близьких родичів, що перебуває в їхньому віданні.

Крім того, прокурор вказав, що підставою для обрання саме такого виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , щодо кожного з обвинувачених, з урахуванням характеризуючих їх особистих даних, є наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, які ґрунтуються на тому, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути їм призначене у разі визнання їх винуватими, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися як на території України, так і за її межами; впливати на потерпілого, який ще не допитаний судом, з метою зміни ним показань на їх користь та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на обставини та характер вчинених кримінальних протиправних дій, у яких вони обвинувачуються.

Також прокурор зазначив, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставами для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати, при цьому, всі троє обвинувачених не мають дітей, а отже міцних соціальних зв`язків, обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_8 раніше судимі, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, останній - неодноразово.

На думку прокурора, виключно застосування до обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить їх належну процесуальну поведінку та запобігання наведеним ризикам - переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважає мету та підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених законними і обґрунтованими.

Представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проти задоволення клопотань прокурора заперечували, зазначивши, що вони є необґрунтованими, ризики прокурором не доведені, крім того, тривале перебування під вартою у слідчому ізоляторі загрожує їх життю та здоров`ю, оскільки місто Харків систематично піддається бомбардуванню, при цьому адміністрація установи жодних заходів для забезпечення їх безпеки не вживає.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , проти задоволення клопотань прокурора заперечувала, зазначивши, що вони є незаконними та необґрунтованими, як за формою, так і за змістом не відповідають вимогам чинного законодавства, а наявність ризиків та неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу прокурор фактично обґрунтовує тяжкістю кримінального правопорушення, окрім іншого, вони містять недостовірні відомості щодо осіб обвинувачених.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та родину дружину і малолітню дитину 2018 року народження, позитивно характеризується, навчається у Національній академії цивільного захисту України, крім того, на добровільній основі займається благодійною діяльністю.

Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце мешкання, позитивну характеристику та незадовільний стан здоров`я, який вимагає подальшого лікування, обмеження певних навантажень та створення належних умов перебування. При цьому, всупереч твердженню прокурора щодо неодноразових судимостей ОСОБА_8 , він не навів стосовно останнього жодного вироку, який набрав законної сили.

На підставі викладеного захисник просила змінити обвинуваченим запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, оскільки вважає, що воно не обґрунтоване, а ризики прокурором не доведені та просив змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_9 , на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Також захисник зауважив, що ОСОБА_9 , всупереч даним, наведеним прокурором, винним у вчиненні інших кримінальних правопорушень, визнано не було, крім того він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки дружину та двох малолітніх дітей 2008 і 2016 років народження, позитивні характеристики.

При цьому, кожний із захисників наголосив, що клопотання прокурора не відповідають процесуальній процедурі, що може бути застосована судом у даному випадку, оскільки прокурор просить обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у той час, як зазначений запобіжний захід щодо них вже було обрано і вони перебувають під вартою, а тому запобіжний захід може бути лише продовжений.

Крім того, на думку захисників, клопотання прокурора не відповідають вимогам ст. 184 КПК України, зокрема, пунктам 1, 3 частини 1, пунктам 1, 3 частини 3, тобто, не містять викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; не містять викладу обставин, що дають підстави обвинувачувати зазначених осіб у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; до клопотання прокурора не додано копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Також захисники, кожний окремо, зазначили, що подальше перебування обвинувачених у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» несе пряму загрозу їх життю та здоров`ю, оскільки вказана кримінально-виконавча установа розташована у місті Харкові, територія якого систематично піддається обстрілам, при цьому адміністрація установи жодних заходів щодо забезпечення безпеки обвинувачених не вживає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, та документи, надані стороною захисту, суд доходить наступного.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження, окрім іншого, є запобіжні заходи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого і свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ч. 1 ст. 29 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, поміж іншого, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

08 лютого 2022 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , були затримані у порядку передбаченому ст. 191 КПК України, у тому числі, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 лютого 2022 року щодо цих осіб, кожного окремо, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначений запобіжний захід був продовжений під час досудового розслідування 04 квітня 2022 року по 03 червня.

Крім того, 19 травня 2022 року в порядку ст. 191 КПК України, у тому числі і за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, був затриманий ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2022 року щодо нього також був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підставою для прийняття таких рішень слідчими суддями стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілого; вчиненню іншого кримінального правопорушення, продовженню кримінального правопорушення, у якому підозрюються зазначені особи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, постановленою під час підготовчого судового засідання, щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожного окремо, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2022 року, включно.

Підставою для прийняття такого рішення стала наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зміст яких наведений вище.

У даному випадку питання обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою вирішується на новій процесуальній стадії кримінального провадження стадії підготовчого провадження.

На даній стадії суд позбавлений можливості робити будь які висновки щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту надходження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого (ч. 1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і вказаній особі висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

У свою чергу, обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд на стадії підготовчого провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Так, відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» суд зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань у цій стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, на обґрунтування чого зібрані докази, про які йдеться в реєстрах матеріалів досудового розслідування по кримінальних провадженнях, які додані до обвинувальних актів.

Оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, суд, враховуючи викладене доходить висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо кожного із обвинувачених.

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Вказане свідчить про те, що обвинувачені, усвідомлюючи обсяг висунутого їм обвинувачення та покарання, яке може бути їм призначене у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, опинившись на волі, можуть залишити місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

При цьому обставини, на які посилаються захисники і які викладені вище у їх позиціях (задовільні характеристики, наявність постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків родини та малолітніх дітей, стану здоров`я), у даному конкретному випадку, враховуючи характер та обсяг висунутого обвинувачення, поведінку обвинувачених під час досудового розслідування, не є тими стримуючими факторами, які свідчать про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не будуть чинитися перешкоди відправленню правосуддя та недостатньо свідчать про належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, в разі обрання щодо них більш м`яких запобіжних заходів.

Надаючи оцінку ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків (потерпілих) може бути визнано на початкових стадіях процесу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими у кримінальному провадженні, в тому числі й на стадії судового розгляду - надаються усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 353 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом.

З урахуванням того, що дане кримінальне провадження перебуває у стадії підготовчого провадження, суд доходить висновку, що ризик прийняття обвинуваченими спроб незаконного впливу на потерпілого, який безпосередньо судом не допитаний, з метою переконання або змушення останнього надати покази в вигідному для них аспекті, є реальним і йому можна запобігти тільки шляхом обрання щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проаналізувавши наявні дані, що характеризують кожного із обвинувачених, їх соціальні зв`язки, репутацію та майновий стан, відсутність даних, які б підтверджували те, що вони мають джерела для існування, у сукупності з обставинами інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність ризику продовження злочинної діяльності та вчинення ними інших кримінальних правопорушень, тобто на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

До цього ж, під час судового розгляду клопотань було встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується ще й у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 345 КК України.

Крім того, згідно із сформованою практикою ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, на думку суду, у цій справі наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину; на даний час потерпілий судом не допитаний, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, проаналізувавши наявні дані, що характеризують кожного із обвинувачених, їх соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що зазначені обставини об`єктивно вказують на наявність ризику продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , злочинної діяльності та вчинення ними інших кримінальних правопорушень; ризику переховування від суду та ризику незаконного впливу на потерпілого.

В світлі цього ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою і були підставами для обрання саме такого запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати.

З огляду на сукупність наявних на даний час відомостей щодо особи кожного з обвинувачених, позитивні характеристики, наявність постійного місця мешкання, родини дружин і малолітніх дітей (за винятком ОСОБА_8 ), суд доходить висновку, що на даному етапі судового провадження жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених у кримінальному провадженні, а тому доходить висновку про необхідність обрання щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченим розмір застави.

Щодо питання, чи є можливим запобігання наявним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, то суд у світлі даних, які характеризують обвинувачених, а також даних про їх місця проживання, рід занять, майновий стан, соціальні зв`язки, зв`язки з країною, в якій вони піддаються кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що клопотання захисників про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному окремо, запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволенню не підлягають.

Щодо заяв захисників, що клопотання прокурора не відповідають процесуальній процедурі, оскільки запобіжний захід фактично вже був обраний судом і обвинувачені вже тримаються під вартою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право саме обрати запобіжний захід, а не продовжити, оскільки підготовче судове засідання є новою стадією кримінального провадження, під час якої суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

До того ж, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року № 459/3502/19 визначено рівність між термінами «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу». Суд у вказаній постанові роз`яснив, що відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. У вказаному розділі передбачено в тому числі й порядок подання, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Тобто, клопотання прокурора ґрунтуються на законі.

За таких обставин ці доводи захисників суд вважає неспроможними.

Інші доводи сторони захисту, у тому числі, щодо невідповідності клопотань прокурора вимогам ст. 184 КПК України, то вони висновків суду про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та наявних для цього підстав, не спростовують.

Розглядаючи заяви захисника ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у зв`язку із його захворюваннями, не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора, так як потребує кваліфікованої медичної допомоги, суд встановив наступне.

Дійсно, захисником надано копії епікризу-виписки з історії хвороби від 28 жовтня 2009 року та виписки з історії хвороби від 15 червня 2011 року стосовно ОСОБА_8 , тобто, щодо подій, які мали місце понад одинадцять років тому, з яких вбачається, що у першому випадку ОСОБА_8 поставлений діагноз та надані рекомендації щодо лікування, а у другому він був виписаний у зв`язку із одужанням.

Медичних документів, які б підтверджували подальше лікування а також об`єктивних даних, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора, суду захисником надано не було.

Щодо доводів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників про те, що тримання в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» загрожує життю та здоров`ю обвинувачених внаслідок невжиття адміністрацією установи відповідних заходів, то необхідно зауважити, що забезпечення безпеки обвинувачених в умовах кримінально-виконавчих установ не входить до компетенції суду, більш того, на підтвердження цих доводів стороною захисту не надано жодних об`єктивних даних про неналежне виконання адміністрацією установи своїх обов`язків щодо забезпечення безпеки ув`язнених.

Посилання захисників про непричетність обвинувачених до інкримінованого їм злочину, а також на те, що їх вина у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення не доведена, суд не бере до уваги, оскільки оцінка зазначеним доводам може бути надана судом тільки при ухваленні остаточного рішення у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 34, 314, 315, 331, 334 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Обрати щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Обрати щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто по 03 листопада 2022 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

У об`єднанні матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України відмовити.

Кримінальне провадження за обвинувальними актами щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 повернути до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя:ОСОБА_1