Справа № 204/4112/22
Провадження № 1-кп/204/464/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з зали судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000389, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Родинське Донецької області, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вказане кримінальне провадження.
У підготовчому судовому засіданні прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Донецької обласної ОСОБА_6 заявила клопотання про арешт нерухомого майна, належного обвинуваченому ОСОБА_7 , яке обґрунтовувала метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого просив відмовити в клопотанні прокурора про арешт майна обвинуваченого, посилаючись на його безпідставність.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали клопотання про арешт майна, доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Отже можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1) наявністю процесуального статусу обвинуваченого в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2) вказівкою на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована обвинуваченому; 3) належністю обвинуваченому майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000389, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2022 року, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів , передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, в яких міститься глорифікація представників збройних формувань Російської Федерації, а також у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатою у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадського конфлікту, вчинених повторно.

Санкція частини 2 статті 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої. Також санкція частини 3 статті 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

З доданих до клопотання матеріалів судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 на праві приватної власності належить вбудоване нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, суд враховує і усталену судову практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протоколі Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Суд звертає увагу на те, що усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Sporrong and Lonnroth v. Sweden, § 73). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (James and others v. the United Kingdom, § 50). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. Конфіскація майна є одним із різновидів покарання. За загальним правилом, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України). Цей захід підпадає під дію другого пункту статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який, зокрема, дозволяє Державам-учасницям контролювати використання майна для забезпечення виконання покарання (Markus v. Latvia, § 70).

Ураховуючи викладене та зважаючи на можливість застосування конфіскації в разі ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, що належать обвинуваченому, шляхом заборони його відчуження, оскільки таке втручання у здійснення права власності обвинуваченого, на думку суду, буде сприяти легітимної меті досягнення дієвості кримінального провадження та не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-171,173, 369,371,372,376,393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження на вбудоване нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1