ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/432/22 Справа № 693/549/21 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:

прокурора в режимі відеоконференції з

Жашківським районним судом ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції з

Черкаським СІЗО ОСОБА_7 ,

захисника в режимі відеоконференції з

Маньківським районним судом ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 15 червня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.08.2022 включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 311 КК України.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

15.06.2022 ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.08.2022 включно. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати та обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням засобу електронного контролю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків у кримінальному проваджені. Зазначає, що він не переховувався від органів досудового розслідування, а постійно перебував за місцем свого проживання, а також в нього наявні підтверджуючі документи про те, що на його утриманні перебувають дружина, двоє малолітніх дітей та онкохвора мати. Також місцевим судом не враховано стан його здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.
Так, ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 311 КК України.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін з конфіскацією майна, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, протягом тривалого часу (більше двох років) вже після набуття ним статусу підозрюваного та після внесення застави переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Посилання апелянта на те, що на його утриманні перебувають дружина, двоє малолітніх дітей та онкохвора мати не підтверджені належними та допустимими доказами, які останній не був позбавлений можливості надати апеляційному суду через адміністрацію СІЗО чи свого захисника ОСОБА_8 ..

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 ,а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Апелянтом не надано доказів, які б свідчили про неможливість надання обвинуваченому ОСОБА_7 належної медичної допомоги в умовах перебування під вартою, а тому його доводи в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 15 червня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.08.2022 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді