Справа № 461/5223/21
Провадження № 1-кс/461/1922/22
31.05.2022 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Житомир, українцю, громадянину України, одруженому, з вищою освітою, раніше не судимому, не працюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,-
Відповідно до клопотання, ОСОБА_5 , 18.06.2021, о 08 годині 30 хвилини, керуючи автомобілем «1NFINITIFX35» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по автомобільній дорозі «Київ-Чоп» у напрямку до м. Чоп, при проїзді її ділянки в районні 495 км+280 м.. поблизу м. Буська Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.2; 1.3; 1.5, Розділу 2 п. п. 2.3 б), д), Розділу 10 п. 10.1 та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Розділу 34 «дорожня розмітка» чинних ПДР. затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, які виразились у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. не вів його якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, без причин технічного характеру, у забороненому місці виїхав на смугу зустрічну руху, таким чином створив небезпеку для руху водію автопоїзда у складі автомобіля-тягача "MercedesBenzActors1841", p. н. НОМЕР_2 Республіки Польща, з напівпричепом-цистерною марки "EnercoNC", р. н. НОМЕР_3 Республіки Польща, під керуванням водія ОСОБА_6 , чим створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення даних транспортних засобів і. як наслідок, неконтрольованого виїзду автопоїзда у складі автомобіля-тягача "MercedesBenzActors1841", p. н. НОМЕР_2 Республіки Польща, з напівпричепом-цистерною марки "EnercoNC", p. н. RRS 2G51 Республіки Польща, на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль «ВАЗ-2108», р. н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 та їх зіткнення.
В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 , водій автомобіля «ВАЗ-2108», р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №50/2021 від 18.06.2021, отримав наступні тілесні ушкодження: одна рана по задній поверхні лівої вушної мушлі, один синець в ділянці лівої повіки, множинні садна в ділянці лівої щоки та в ділянці перенісся один синець в ділянці лівого плечового суглобу один синець в нижній третині правого плеча, один синець в ділянці грудної клітки справа, один синець в ділянці реберної дуги справа, один синець в ділянці живота по центрі, два синці в нижній третині лівого стегна, один синець у верхній третині лівого стегна, один синець в середній третині лівого стегна, одне садно в ділянці лівого колінного суглобу, один синець у верхній третині лівої гомілки, один синець в середній третині лівої гомілки. Внутрішні ушкодження: переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9 ребер зліва із крововиливами у місцях переломів, розрив коренів обох легень із крововиливами в легеневу тканину та у плевральні порожнини, розрив печінки із крововиливом довкола розриву, темно-червоні крововиливи у зв`язковий апарат печінки, посттравматичне видалення селезінки із крововиливом в ложе селезінки, темно- червоні крововиливи в навколониркові капсули обох нирок, множинні розриви брижі кишківника, переломи тазових кісток по типу «метелика», розрив сечового міхура. Всі ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до поступлення в Буську ЦРЛ, від контактної дії з твердими тупими предметами, не виключено, що могли спричинитися 18.06.2021р. при вказаному ДТП, до виступаючих частин салону автомобіля і по ознаці небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином між отриманою травми і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Причиною смерті ОСОБА_7 є тупа поєднана травма органів грудної клітки та органів черевної порожнини, у вигляді: множинних лівосторонніх переломів ребер із крововиливом у місцях переломів, розривів коренів обох легень із крововиливами в легеневу тканину та в плевральні порожнини, розриву печінки із крововиливом довкола розриву, крововиливів у зв`язковий апарат печінки, множинних розривів брижі кишківника, темно-червоних крововиливів в навколониркові капсули обох нирок, супроводжувалася масивною внутрішньою кровотечею та ускладнилась шоком що і явилося безпосередньою причиною смерті.
27.05.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Слідчий в клопотанні зазначає, що метою застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 згідно з вимогами пунктів 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду., незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи зазначене та те, що наявні достатні підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий просить клопотання задоволити.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання. Надали пояснення аналогічні викладеним в клопотанні. Просила задоволити клопотання.
Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту занадто суворий, оскільки підозрюваний на кожний виклик слідчого з`являється, не переховується від органів досудового розслідування та жодним чином не перешкоджає кримінальному провадженню іншим чином.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника.
Перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
ОСОБА_5 підозрюється органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
При цьому, поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 18.06.2021 та схемою до нього, висновками судових експертиз, допитами свідків, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними та допустимими. Вищеперелічені докази є достатніми для висновку суду про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 .
Питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому органами досудового розслідування та/або судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.
Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, слідчий суддя враховує наступне. У разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Прокурор довів слідчому судді, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення вищевказаного покарання може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). ОСОБА_5 перебуває за контрактом №059 від 04.04.2022 року у добровольчому формуванні №3 Житомирської міської територіальної громади «Житомир». Підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання винуватим йому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що може стимулювати підозрюваного до втечі.
Слідчим доведена наявність ризику, передбаченого у статті 177 КПК України, який дає підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. Ризик, передбачений статтею 177 цього Кодексу прокурором доведений. Проте, суд враховує, що ОСОБА_5 перебуває за контрактом №059 від 04.04.2022 року у добровольчому формуванні №3 Житомирської міської територіальної громади «Житомир». Раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Підозрюваний ОСОБА_5 не переховувався від органу досудового розслідування. Тому прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, тобто запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Таке рішення на думку суду узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, оскільки небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною ,що це не може служити виправданням утримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 28 січня 1993 року у справі W. проти Швейцарії).
З врахуванням вищезазначеного, суд вважає необхідним на підставі ч.4 ст.194 КПК України застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
На думку суду, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 29.07.2022 р. наступні обов`язки:
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Зазначені обов`язки покласти на строк до 29.07.2022 р. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1