Справа № 307/408/22
Провадження № 1-кп/307/34/22
21 квітня 2022 рокум. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
потерпілої - ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Ухвалою суду від 3.02.2022 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Зазначив, що хоч обвинувачення сформульовано як вчинення ОСОБА_6 хуліганства, таке можливо змінити на стадії судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву, в якій просить підготовче засідання провести без його участі.
Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в підготовчому засіданні просили призначити справу до судвого розгляду та прийняти до розгляду позовну заяву про відшкодування шкоди.
Захисник обвинуваченого, ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив, що до призначення справи до судового розгляду. Разом з цим заявив клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки такий не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України. Зокрема зазначив, що такий в порушення п.3 ч.2 ст. 291 КПК України не містить анктених відомостей потерпілого, в порушення п.6 ч.2 ст. 291 КПК України обтяжуючою обставиною зазначено смерть потерпілого, при цьому така обставина є кваліфікуючою ознакою інкримінованого ОСОБА_6 злочину. Реєстр матеріалів досудовго розслідування не містить часу проведення процесуальних дій. Окрім цього зазначив, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в частині дій та обвинувачення ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_8 .
Зауважив, що на стадії досудового розслідування жодної підозри у вчиненні його підзахисним ОСОБА_6 злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 , який помер не повідомлялося, а відтак і обвинувачення не можливе.
Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника щодо повернення обвинувального акта.
Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі, має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.
Тільки точний виклад фактичних обставин дозволяє обвинуваченому належно захищатися.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Однак, вищевказаним вимогам обвинувальний акт не відповідає у зв`язку з наступним.
Так, статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
В обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні потерпілими зазначені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 28.12.2015 р., близько 00 години 30 хвилин, перебуваючи біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного спяніння, умисно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , почав їх ображати , висловлюватись нецензурно в їх адресу, при цьому , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з метою ухилення конфлікту, намагались втекти , однак, ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_10 та використовуючи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет - дубинку, наніс нею ОСОБА_10 декілька ударів по голові , в результаті чого завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, забою мозку, перелому кісток черепа, відкритої черепно-мозкової травми , від яких ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на лікуванні у Тячівській РЛ №1, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №192 від 29.12.2015, виданим Тячівським міжрайонним відділенням судово-медичної експертизи.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .
Відтак обвинувальний акт відповідно до положень п.5 ч.2 ст. 291 КПК України містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність в частині, що стосується потерпілого ОСОБА_10 інтереси якого представляє ОСОБА_4 .
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 визнана потерпілою, так як внаслідок кримінального правопорушення настала смерть близького родича ОСОБА_10 .
Разом з цим формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , викладена в обвинувальному акті не містить зазначення, яка шкода та яким діянням була завдана шкода потерпілому ОСОБА_8 , та відповідно відсутня кваліфікація цих дій.
У підготовчому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального првопрушення, відносно потерпілого ОСОБА_9 не повідомлялося, хоч таке розслідувалося Тячівським СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпастькій області за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ст. 296 КК України, як хуліганство.
Наведені обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні прокурором поясненнями, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_9 визнаний потерпілим в результаті нанесення останньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, та ці обставини були предметом розслідування на досудовому слідстві. Однак причин, які б пояснювали зазначення в обвинувальному акті потерпілим ОСОБА_8 та відсутність в цій частині відносно вказаного потерпілого формулювання обвинувачення, прокурор навести не спромігся.
Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст.348 КПК України у судовому засіданні головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 суть обвинувачення. Та відповідно пунктам другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу, потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Однак, з огляду на наведене, виконати ці вимоги кримінального процесуального закону неможливо.
З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження» (рішення від 09.03.2011 у справі «Жупнік проти України» та від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).
Суд вважає, що вказані вище недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п.13 ч.1, ст.3 та ч.1 ст.337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує не тільки право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, а й права потерпілого ОСОБА_8 який, користується правами визначеними ст.ст. 56, 128 КПК України та має право пред`являти вимоги про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушення шкоди. При цьому суд, вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, відповідно до якого на стадії підготовчого провадження, можна було б встановити правовий зв`язок потерпілого ОСОБА_8 з даним кримінальним провадженням унеможливлює призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Отже вимоги щодо обвинувального акту не обмежуються змістом ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт має відповідати вимогам не конкретної статті КПК України, а в цілому - КПК України.
Усунення наведених вище в мотивувальній частині ухвали недоліків обвинувального акту протягом розумного строку та їх виправлення, надасть суду можливість призначити справу до судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 110, 291, 314-316, 369, 376 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час оголошення повного тексту ухвали 22 квітня 2022 року о 11 год. 30 хв.

Головуючий ОСОБА_1