Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кп/758/775/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2022 року м. Київ
Подільський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001369, що надійшов з Подільської окружної прокуратури м. Києва 10.12.2021 відносно
ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, громадянина України, українця, із середньою - спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не депутата, інвалідності не маючого, військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 24.03.2008 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на 1 (один) рік,
- за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 березня 2011 за ч.1 ст.190 КК України засуджений до покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян;
- за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 січня 2015 за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік;
- за вироком Дубенського міськрайонного суду від 20.12.2018 року за ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України до 3(трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання;
- за вироком Дубенського міськрайонного суду від 13.07.2021 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік;
- за вироком Дубенського міськрайонного суду від 17.01.2022 року за ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 (чотрирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

де сторонами виступають:
зі сторони обвинувачення:
прокурори - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

зі сторони захисту:
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - адвокат ОСОБА_9 ,

учасник провадження:
потерпіла особа - ОСОБА_10 ,

за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника, -

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування та згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що у невстановленому місці у нічний час 26.07.2021 у нього, виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він познайомився незадовго до цього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення грабежу з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_3 , діючи повторно, приблизно о 02 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку №4 по вулиці Турівській, в м. Києві, 26.07.2021 правою рукою наніс два удари в область обличчя ОСОБА_10 , тим самим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, після чого відкрито вирвав з рук потерпілої ОСОБА_10 сумку, у якій знаходилися: мобільний телефон, марки «ХіаоМі RedMi 5 2/16 GB Black», вартістю 1793 грн. 00 коп., золота підвіска, вагою 0,95 грам, «585» проби, вартістю 1547 грн. 59 коп., гаманець з банківськими картами та ключі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 разом з сумкою та речами, які в ній знаходилися, якими він заволодів, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3340 грн. 59 коп.
Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а відкрито викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст.186 КК України, як умисні дії, які виразилися у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Суд вважає що, обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав та категорично заперечив як факт нанесення тілесних ушкоджень так і заволодіння майном потерпілої. Суду дав показання, що 25 липня 2021 року ввечері, він перебував біля приміщення хостела Подільський парус, в якому працювала його цивільна дружина ОСОБА_11 , в той вечір він сидів на лавці та спілкувався з ОСОБА_12 . В цей час, близько 21.00 години, до свідка ОСОБА_13 зателефонувала його знайома жінка та запропонувала зустрітись і той взяв його з собою на зустріч, на яку вони прийшли приблизно через 20 хвилин. Обвинувачений разом із свідком ОСОБА_13 прийшли до цілодобово працюючого магазину і за магазином зустрілись з двома жінками, які вживали горілку, та вже були дуже п`яні. На прохання цих жінок, яких звали ОСОБА_14 (потерпіла ОСОБА_10 ) та ОСОБА_15 (свідок ОСОБА_16 ), вони придбали їм ще горілки та води, та собі пива, та разом проводили спільно час. Під час спільного проведення часу, яке тривало на думку обвинуваченого близько 30 хвилин, жінка на ім`я ОСОБА_14 , яка є потерпілою по даному кримінальному провадженню, проявляла до обвинуваченого знаки уваги клала на нього руку, намагалась поцілувати, на що обвинувачений в грубій формі (фразою: «схудни спочатку на 200 кілограмів, а потім поспілкуємся») повідомив їй про те, що вона як жінка його не цікавить, на що вона єхидно посміхнулась та похитала головою. В подальшому до їх компанії приєднався ще один чоловік, який був знайомим свідка ОСОБА_17 , на ім`я ОСОБА_18 , і в процесі спілкування він попросив ОСОБА_13 придбати йому сигарети та можливо, ще щось випити, оскільки у нього не було грошей. ОСОБА_13 та ОСОБА_18 пішли в магазин і їх не було більше 10 хвилин, з огляду на що обвинувачений прийняв рішення піти до себе додому, оскільки йому не подобалась обстановка, яка була в компанії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перекрикувались з компанією людей, що були поруч та звали їх до себе. Коли обвинувачений знову був біля хостела, туди підійшли ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , вони разом випалили по цигарці і обвинувачений пішов спати до хостела до своєї співмешканки ОСОБА_19 (свідок ОСОБА_20 ) та наступного дня поїхав з нею до м. Ржищев. Додатково зазначив, що в той день він алкоголь не вживав, а у вищевказаному хостелі він раніше проживав близько 1 1,5 місяця, поки працював на роботі. На момент вчинення інкримінованого злочину він постійно проживав у м. Ржищев Київської області зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 . Позицію потерпілої особи щодо нього вважає помстою за те, що він її образив, як жінку, звернувши увагу на її зовнішній вигляд. Стосовно проведення досудового розслідування зауважив, що такої процесуальної дії як впізнання його не за фотознімками, ніхто не проводив. В зв`язку з наведеним, вважає кримінальне провадження щодо нього сфабрикованим, а обставини, що вказані в обвинуваченні, свідомо перекрученими. Оскільки жодних неправомірних дій він не вчиняв, просив ухвалити виправдувальний вирок.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, згідно ст. 23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", зокрема, п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року, «…таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі "Вєренцов проти України").
За правилами ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення посилається, зокрема: на витяг з ЄРДР №0001369 від 27.07.2021, показання потерпілої ОСОБА_10 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.07.2021 року, протокол огляду місця події від 26.07.2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2021 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2021 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.07.2021 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.12.2021 року, протокол огляду предметів від 17.11.2021 року, постанову про призначення товарознавчої експертизи від 10.08.2021 року, висновок експерта від 17.08.2021 року № СЕ-19/111-21/39015-ТВ, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Однак докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винності останнього не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, окрім того, вони ні самі по собі, ні у своїй сукупності не стверджують наявність у обвинуваченого умислу на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, при цьому, частина зібраних доказів є неналежними, суперечливими та здобутими з порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, в зв`язку з чим є недопустимими.
Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988 року, "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, "Яллог проти Німеччини" від 11.07.2006 року, "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.
З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно приписів ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Так, на думку сторони обвинувачення основним доказом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України є показання потерпілої ОСОБА_10 , показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та протокол проведення слідчого експерименту, на допиті інших свідків сторона обвинувачення не наполягала.
Так, потерпіла ОСОБА_10 суду дала показання, що 25 липня 2021 року вона зустрілась зі своєю знайомою ОСОБА_16 і вони святкували день працівника торгівлі та випили пляшку горілки. В подальшому, близько 23.00 години вона зателефонувала своєму знайомому ОСОБА_22 (свідку ОСОБА_13 ), для того щоб він склав їм компанію. Після чого потерпіла разом зі свідком ОСОБА_16 зустрілись біля магазину «АТБ» на вул. Межигірській з ОСОБА_13 , з яким разом прийшов ОСОБА_23 (обвинувачений ОСОБА_3 ), якого вона раніше не знала. Поспілкувавшись та познайомившись, вони всі разом перемістились до магазину за адресою: АДРЕСА_2 , де для продовження спілкування придбали алкоголь та пиво і на площадці за кутом будинку разом проводили час та розпивали спиртні напої. Під час спілкування до потерпілої підійшла свідок ОСОБА_16 та повідомила, що обвинувачений її штовхав і у неї пропало з гаманця 200 гривень, після чого ОСОБА_16 пішла додому. Згодом до їх компанії приєднався ще один чоловік, з яким ОСОБА_13 пішов разом в магазин ще за пивом, а потерпілій та обвинуваченому сказали йти вздовж будинку по АДРЕСА_3 , повідомивши, що вони їх наздоженуть. Після цього потерпіла разом з обвинуваченим пішки дійшли до крайнього четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , сіли на лавку та спілкувались очікуючи ОСОБА_13 . Не дочекавшись ОСОБА_13 потерпіла повідомила обвинуваченому, що піде додому і вони разом повернули за ріг будинку, після чого обвинувачений кулаком правої руки два рази вдарив її в обличчя, внаслідок чого вона впала, одночасно з нанесенням другого удару обвинувачений зірвав з неї шкіряну сумку, стилізовану під крокодилячу шкіру, та почав втікати. В цей час потерпіла сказала йому щоби він повернув їй паспорт та картки, які були в сумці. Під час того як обвинувачений почав залишати місце події, він реагуючи на слова потерпілої про необхідність повернути паспорт, частково відкрив сумку з якої випав гребінець, після чого обвинувачений втік. Також потерпіла вказала, що у викраденій сумці був її паспорт громадянки України у вигляді книжечки, ідентифікаційний номер, три банківські картки та золотий виріб у вигляді ладанки вагою 1 грам, невелика сума грошових коштів, мобільний телефон Ксіомі Ред Мі 5 та ключі від квартири. Зазначила, що точний час коли відбулось її пограбування вона вказати не може, але вважає, що це було близько 02.00 години ночі, на вулиці була ніч, світанок ще не почався. Одразу після пограбування вона не звернулась до поліції, а пішла додому. Під час допиту в суді зазначила, що не розуміє навіщо її було бити на вулиці, а не раніше, коли вони сиділи на лавці, навіть якщо вона і проявляла до обвинуваченого інтерес і знаки уваги як жінка до чоловіка. Підтвердила той факт, що під час досудового розслідування відмовилась проходити судово-медичну експертизу для встановлення нанесених тілесних ушкоджень, оскільки не бажала цього (Заява - т. 1 а.с. 211). В судовому засіданні вказала на обвинуваченого, як на особу, який вчинив щодо неї грабіж.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що вона разом з потерпілою, 25 червня чи липня (більш точно вона вказати не могла) 2021 року, святкували день працівника торгівлі. В процесі святкування до них приєднались ОСОБА_22 (свідок ОСОБА_13 ) та ОСОБА_23 (обвинувачений ОСОБА_3 ), вони разом придбали ще пляшку горілки та пішли на вул. Турівську у м. Києві, де разом продовжили розпивати спиртні напої та спілкуватись ці події мали місце близько 20 21 години вечора, були сутінки. Вказала, що близько 24.00 години вона пішла додому і її додому провів обвинувачений ОСОБА_3 . Після того як вона прийшла додому та виявила що у неї зникли грошові кошти, вона повернулась на вул. Турівську де на той час знаходились свідок ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_3 та ще один невідомий їй чоловік. Коли вона прийшла обвинувачений ОСОБА_3 штовхав її та казав йти додому. Зазначила, що про те, що вона висловлювала претензії обвинуваченому ОСОБА_3 , стосовно зникнення коштів, чули всі присутні в компанії на той момент. Після цього вона повторно пішла додому, а зазначені вище особи ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ще один чоловік залишились. Вказала, що наскільки вона пам`ятає у потерпілої була сумка чорного кольору стилізована «під крокодилячу» шкіру.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_3 , якого він знає як ОСОБА_23 , в той день, про які він дає свідчення, сидів біля хостела в якому вони проживали, в цей час до нього подзвонила його знайома ОСОБА_10 , яка запропонувала йому зустрітись та взяти з собою друга. Він взяв з собою ОСОБА_3 та вони разом пішли та зустрілись ОСОБА_10 та її подругою ОСОБА_24 (свідок ОСОБА_16 ), в подальшому вони разом вживали пиво на лавочці близько 30 хвилин, згодом до них приєднався його знайомий на ім`я ОСОБА_18 . На той момент, коли до них приєднався ОСОБА_18 , їх стало всього 4 осіб. В подальшому він з ОСОБА_25 пішли в магазин за сигаретами і пивом, а коли повернулись то на лавочці, де вони сиділи раніше, вже нікого не було і він з ОСОБА_25 повернулись до хостелу. На той момент коли він з ОСОБА_25 йшли в магазин на лавочці залишались ОСОБА_26 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 (свідок ОСОБА_16 ). Додатково пояснив, що події мали місце літом 2021 року в Подільському районі міста Києва в районі вулиць Оленівська Юріївська, час подій був після 23.00 години. Зазначив, що на момент їх спільного спілкування в потерпілої жодних особистих речей з собою не було. Зазначив, що наскільки він пам`ятає, коли він повернувся до хостелу в той вечір, він з ОСОБА_3 не спілкувався. Вказав, що на наступний день в хостел прийшла потерпіла ОСОБА_10 та повідомила, що ОСОБА_3 її пограбував.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав суду, що ввечері 25.07.2021 року він прийшов додому та пішов з друзями гуляти в район Контрактової площі у м. Києві, де знаходився до 04.00 години ранку 26.07.2021 року. Згодом він пішки пішов додому до місця свого проживання гуртожитку за адресою АДРЕСА_4 . На перетині вулиць Оленівська Турівська в магазині він замовив собі каву і в той час, коли готувалась кава, за кутом магазину, на відстані 50 100 метрів, він побачив чоловіка та жінку, які стояли на вулиці і між якими відбувалась розмова чоловік кричав на жінку, поруч з жінкою на землі лежала жіноча сумка. Одночасно з цим свідок чув ще декілька голосів, з чого зробив для себе висновок, що поруч з вказаним чоловіком та жінкою знаходилось ще двоє людей, але зазначив, що він їх не бачив. Чоловік якого він бачив, був струнким, на його думку зростом близько 180 см. та був лисим. Жінку, яка була поруч з цим чоловіком, він описати не зміг жодним чином, оскільки взагалі не пам`ятає як вона виглядала. В подальшому він взяв в магазині, замовлену раніше каву, випалив одну сигарету, випив каву, що в цілому зайняло у нього близько 5 хвилин, та пішов в бік місця свого проживання, в цей час він бачив, як недалеко від нього перебігав дорогу лисий чоловік, якого він бачив раніше з сумкою в руках. Вказав, що події біля магазину, коли він бачив вказаних вище чоловіка та жінку були в проміжку часу між 04.30 та 04.40 год., освітлення не було, було досить темно. Як саме виглядає жіноча сумка, та з чого вона була виготовлена він не знає. Обвинуваченого пам`ятає, оскільки той перебігав дорогу недалеко від нього і звернув на нього увагу, оскільки він біг, а не йшов, в той же час свідок зазначив, що ствердити той факт, що сумка, яка стояла поруч із жінкою, коли на неї кричав чоловік та сумка з якою він бачив обвинуваченого, одна і та сама, він не може. Будь-яких криків за змістом він не пам`ятає.
Допитана в судовому засіданні свідок сторони захисту - ОСОБА_20 повідомила суду, що з обвинуваченим вона перебуває в фактичних шлюбних відносинах близько двох років. Станом на липень 2021 року вона працювала адміністратором в хостелі за адресою АДРЕСА_5 . 25 липня 2021 року був її робочим днем. В той день, ввечері, обвинувачений ОСОБА_3 знаходився на вулиці біля хостела разом із ОСОБА_13 , якого вона знає як ОСОБА_27 та чоловіком на ім`я ОСОБА_18 . Близько 23.00 години вечора обвинувачений кудись пішов разом із ОСОБА_13 та повернувся додому в проміжку часу між 01.00 та 02.00 годинами 26.07.2021 року та ліг разом з нею спати. В подальшому в 06.00 годині ранку вона разом з обвинуваченим поїхали до місця її постійного проживання у м. Ржищев Київської області.
Так, відповідно до положень ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
У разі виявлення безпосередньо прокурором, слідчим чи працівником іншого підрозділу незалежно від часу їх учинення, наявності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, декількох вчинених кримінальних правопорушень відомості про них заносяться до Реєстру за кожним правопорушенням окремо.
Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001369 від 27.07.2021 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про те, що 26.07.2021 о 02.00 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 4 із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито заволоділа сумкою з мобільним телефоном, гаманцем, виробами із золота та документом, чим спричинила ОСОБА_10 матеріальну шкоду.
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 звернулась до Подільского УП ГУНП в м. Києві та повідомила, що 26.07.2021 року близько 02.00 години за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 4 у м. Києві невідома особа, на ім`я ОСОБА_23 , застосувала щодо потерпілої фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрала сумку, всередині якої знаходився мобільний телефон, гаманець, золота підвіска, ключі та паспорт громадянки України.
Згідно протоколу огляду місця події від 26.07.2021, проведеного в період з 13.41 год. до 14.23 год. (з доданими фото таблицями), вбачається, що було оглянуто асфальтовану ділянку земної поверхні, що знаходиться на тротуарі поряд з лівою стороною будинку № 4 по вул. Турівській у м. Києві. На вказаній ділянці, на відстані близько 5 метрів від стіни вказаного будинку виявлено на асфальтованому покритті плями речовини бурого кольору діаметром близько 1 метра. На відстані близько 30 метрів від вказаної вище ділянки, на тротуарі по вул. Юрківській виявлено гребінець темного червоного кольору. Присутня при проведенні огляду потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що плями бурого кольору утворились внаслідок кровотечі з її носа після ударів чоловіка на ім`я ОСОБА_23 , а гребінець червоного кольору останній викинув із її сумки, після того як відкрито її викрав. Змиви речовини бурого кольору та гребінець було вилучено. (т. 1 а.с. 137-146).
Вилучений гребінець темно червоного кольору, згідно протоколу огляду від 17.11.2021 та постановою слідчого від цього ж числа визнано речовими доказами, разом із змивом речовини бурого кольору (т.1 а.с. 161-164, 182).
Вказані докази є належними та допустимим, оскільки вони підтверджують подію злочину (дату, місце його вчинення) та були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України. Однак самі по собі або ж у сукупності з іншими доказами, що визнані судом належними та допустимим у межах даного провадження, не є достатніми для прийняття рішення щодо винуватості саме ОСОБА_3 у його вчиненні.
Згідно постанови про призначення товарознавчої експертизи від 10.08.2021 року та висновку експерта від 17.08.2021 року № СЕ-19/111-21/39015-ТВ визначено, що ринкова вартість мобільного телефона марки «XIAOMI» Redmi 5 2/16 GB Black, станом на 26.07.2021 року складала 1793,00 грн., а ринкова вартість підвіска, виготовленого зі сплаву на основі золота, що відповідає 585 пробі, масою 0,95 г., який був у тривалому використанні, станом на 26.07.2021 року складала 1547,59 грн. (т. 1 а.с. 165 173).
Вказані докази є належними та допустимими, оскільки вони встановлюють ймовірну вартість майна станом на дату вчинення злочину та були отримані у порядку, визначеному чинним КПК України. Однак самі по собі або ж у сукупності з іншими доказами, що визнані судом належними та допустимим у межах даного провадження, не є достатніми для прийняття рішення щодо винуватості саме ОСОБА_3 у його вчиненні.
Вирішуючи питання допустимості інших, наданих стороною обвинувачення доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_3 , в порядку ст. 89 КПК України, суд встановив наступне.
З протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 29.07.2021 (надалі по тексту Протокол № 1), наданого стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_3 , вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 , перед пред`явленням фотознімків, повідомляючи про обставини та особу, зокрема ознаки за якими вона зможе опізнати особу, повідомила, що зможе впізнати особу, яка 26.07.2021 року о 02.00 годині за адресою: АДРЕСА_3 застосував фізичне насильство та відкрито заволодів її речами. Так, серед пред`явлених для впізнання фотокарток, вказала на особу під №3 чоловіка, якого вона знає як ОСОБА_23 (згідно Довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_3 ), який 26.07.2021 за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 4 відкрито заволодів її сумкою з речами. Його вона, після огляду фотознімків, впізнає за рисами обличчя, коротким волоссям, округлим обличчям, зростом 175 180 см, голубими очима, широкими бровами (т. 1 а.с. 152-154).
З протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 31.07.2021 (надалі по тексту Протокол № 2), наданого стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_3 , вбачається, що свідок ОСОБА_21 , перед пред`явленням фотознімків, повідомляючи про обставини та особу, зокрема ознаки, за якими він зможе опізнати особу, повідомив, що зможе впізнати особу чоловічої статі, який 26.07.2021 року близько 05.00 години перебігав дорогу вул. Оленівська і вул. Турівська. Так, серед пред`явлених для впізнання фотокарток, вказав на особу під №3 чоловіка, який перебігав дорогу вул. Оленівська і вул. Турівська, після криків невідомої жінки близько 05.00 години. Після огляду фотознімків, його він впізнає за рисами обличчя, а саме волосся короткострижене (майже лисий), зріст близько 180 см, на вигляд близько 30 років (т. 1 а.с. 155-157).
З протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 02.12.2021 (надалі по тексту Протокол № 3), наданого стороною обвинувачення у підтвердження винуватості ОСОБА_3 , вбачається, що свідок ОСОБА_16 , перед пред`явленням фотознімків, повідомляючи про обставини та особу, зокрема ознаки за якими вона зможе впізнати особу, повідомила, що зможе впізнати особу чоловічої статі, на ім`я ОСОБА_23 , який 26.07.2021 року випивав з нею та друзями за адресою: АДРЕСА_3 . Так, серед пред`явлених для впізнання фотокарток, вказала на особу під №3 чоловіка, якого вона знає як ОСОБА_23 (згідно Довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_3 ), який 26.07.2021 перебував з нею за адресою: АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_10 . Після огляду фотознімків вказала що його вона впізнає за загальними рисами обличчя (т. 1 а.с. 158-160).
Таким чином, зі змісту вказаних протоколів вбачається, що перед пред`явленням особи для впізнання по фотознімкам, слідчим навіть не встановлювалось за якими ознаками потерпіла та свідки зможуть упізнати особу, що свідчить про недотриманням слідчим вимог, закріплених у ст. 228 КПК України під час проведення даної слідчої дії.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо анкетних даних статистів та їх згоди на використання їх фотознімків у даному провадженні.
При цьому, згідно ч. 6 ст. 228 КПК України впізнання по фотознімкам може проводитись за необхідності. Законодавець передбачив таку можливість лише у тому разі, якщо саму особу пред`явити неможливо, у зв`язку із перебуванням у розшуку, тривалому відрядженні, місцезнаходження її не відомо, або якщо ця особа відмовилась взяти участь у впізнанні.
Натомість, в протоколах, особами, які проводили слідчі дії, не наведено мотивів в чому полягала необхідність проведення впізнання саме по фотознімкам та з яких таке впізнання не видалось за можливе провести наживо (у той час обвинувачений не був у розшуку, його анкетні дані були відомі органу досудового розслідування). Так само, і у судовому засіданні стороною обвинувачення, не було доведено наявності необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, як це вимагається положеннями ч. 6 ст. 228 КПК України.
Крім того, слід зазначити, що метою проведення такої слідчої дії, як впізнання особи за фотознімками є не лише встановлення причетності конкретної особи до певних подій, а і виявлення здатності особи, яка впізнає, за конкретними індивідуальними ознаками відрізнити особу, яку впізнають, він інших, схожих на неї осіб, що і забезпечується тим, що особі, яка впізнає, пред`являється щонайменше чотири фотознімки схожих осіб без різких відмінностей у зовнішності та віці для обрання фотознімку тієї особи, причетність якої до певних подій, перевіряється.
Разом з тим, як встановлено і органом досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_16 були раніше знайомі із обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки до часу інкримінованого йому відкритого заволодіння чужим майном, потерпіла та свідок проводили час разом з обвинуваченим та іншими свідками. Це в свою чергу свідчить про недоцільність проведення слідчих дій, зафіксованих Протоколами № 1 та № 3 та оскільки необхідність пред`явлення для впізнання раніше знайомої особи, яку вони знали та спілкувались, виходячи із мети проведення слідчої дії - пред`явлення для впізнання, відсутня. На фотознімках в Протоколах №1 та №2 обвинувачений істотним чином відрізняється від інших статистів, оскільки тільки він зображений в одязі з яскравим написом, що істотно вирізняє його серед інших осіб. Під час допиту в суді свідок ОСОБА_21 зазначив, що він не пам`ятає, щоби під час проведення слідчої дії за його участі були присутні поняті.
Ці обставини в сукупності свідчать виключно про те, що впізнання за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_21 мало суто формальний характер, фактично виконувалось без дотримання встановленого порядку, при цьому, у суду виникає розумний сумнів, що Протокол № 2 (за участі свідка ОСОБА_21 ) міг складатись, за участю усіх вказаних у ньому осіб (а саме понятих) , тому, відповідно до ст. 86 КПК України, Протоколи № 1, 2, 3 пред`явлення для впізнання від 29.07.2021, 31.07.2021 та 02.12.2021 не можуть бути визнані допустимими та використовуватись судом в якості доказів, адже такі докази отримані з грубим порушенням встановленої КПК України процедури.
Суд наголошує, що доказ має бути бездоганним, щоб виконувати свою роль, тобто він має бути отриманий із суворим дотриманням порядку, визначеного кримінальним процесуальним законом. Порушення цього порядку або ж будь-яких помилок чи дрібних недоліків є неприпустимим, адже це спотворює зміст доказу загалом. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 року справа № 694/930/16-К, провадження № 51-155 км 19.
Факт спричинення насильства або інших тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не підтверджується жодним із наданих стороною обвинувачення доказів, оскільки жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не свідчить про заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень або застосування щодо неї насилля в будь-якій формі, а від проходження судово-медичної експертизи потерпіла відмовилась, що підтверджується її показаннями, наданими в суді.
Так, як на доказ, яким сторона обвинувачення обґрунтовує винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2021 за участю потерпілої ОСОБА_10 , який був проведений з метою перевірки і уточнення відомостей зазначених в допиті потерпілої ОСОБА_10 .
Так, під час проведення слідчого експерименту - протоколу від 18.08.2021, проведеного без участі понятих, потерпіла вказала місце де вона разом із обвинуваченим та свідками розпивали алкогольні напої, та де в подальшому вони очікували свідка ОСОБА_13 , та місце, де згодом відбулось пограбування. Під час даного експерименту безпосередньо вказала на місця вчинення відносно неї кримінального правопорушення. В той же час, під час слідчого експерименту, не відображено конкретний механізм пограбування та нанесення тілесних ушкоджень, слідчим не використані статисти для повноцінного відтворення всіх обставин події.
В ході судового розгляду потерпілою зазначено дещо інші показання з приводу часу перебування в різних місцевостях, що передували злочину, складу та дій осіб, які були присутні, як до події злочину так і під час злочину.
Відповідно до норм чинного КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події тощо.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент проводився не в обстановці, що була б найбільш наближеною до реальної події кримінального правопорушення (не у нічний час), без залучення до участі у його проведенні статистів, підозрюваного та без його захисника.
Такі суперечливі показання потерпілої не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 , та з огляду на те, що судом докази досліджуються безпосередньо, суд приймає до уваги та аналізує показання потерпілої, надані нею безпосередньо під час судового засідання.
Аналізуючи в сукупності показання потерпілої та свідків обвинувачення, суд приходить до висновку про наявність у них суперечностей між собою, а саме:
- потерпіла зазначає, що злочин відбувся близько 02.00 години ночі та те, що за час спілкування вона лише один раз голосно казала обвинуваченому повернути їй паспорт, в той час коли свідок сторони обвинувачення ОСОБА_21 вказує що він був свідком того, як близько 04.30 години саме чоловік кричав на жінку, а не навпаки, а згодом цей чоловік перебігав вулицю;
- потерпіла вказує, що внаслідок пограбування грабіжник заволодів її сумкою, в той час, як свідок сторони обвинувачення ОСОБА_13 вказує, що жодних особистих речей потерпіла з собою не мала.
- показання свідка ОСОБА_21 про те, що він бачив обвинуваченого, який перебігав вулиці Турівську та Оленівську, близько 04.40 години прямо суперечать показам свідка ОСОБА_20 , яка зазначає, що після 02.00 години 26.07.2021 року обвинувачений ОСОБА_3 знаходився постійно з нею.
Аналізуючи всі досліджені судом докази та показання свідків, суд приходить до висновку, що жоден зі свідків не бачив та прямо не підтверджує вчинення злочину саме обвинуваченим, у матеріалах справи відсутні будь-які речові докази, які свідчать про причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення злочину.
Показання допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , містять загальні відомості щодо обставин, які передували самій події кримінального правопорушення, або були після цього, однак ними не підтверджено що його вчинив або що до його вчинення може бути причетний саме обвинувачений ОСОБА_3 .
Позицію та показання потерпілої ОСОБА_10 , яка прямо вказує, що злочин щодо неї був вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , суд сприймає критично, оскільки вона перебувала в день вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та під час спілкування, після знайомства між нею та обвинуваченим відбувся конфлікт на ґрунті того, що обвинувачений звернув потерпілій увагу на те, що вона погано виглядає та не цікавить його як жінка, що судом сприймається як підґрунтя для помсти. Також суд критично ставиться до її показань щодо того, що виявлений на місці події гребінець випав з сумки під час грабежу, оскільки при зверненні до правоохоронних органів вона про нього не повідомляла, а почала вказувати про його існування лише після проведення огляду місця події. Суд критично ставиться до того, що виявлені на місці події плями речовини бурого кольору мають відношення до потерпілої, оскільки органами досудового розслідування не було призначено та проведено жодну з експертиз для встановлення факту, що виявлена речовина є кров`ю потерпілої.
Всі досліджені судом вище докази ні самі по собі, ні в сукупності з іншими доказами, що визнані належними та допустимими у даному провадженні, не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.
Оцінюючи показання свідків обвинувачення в цілому, відповідно до обсягу пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, суд приходить до висновку, що вказаними свідками обвинувачення підтверджено лише факт перебування потерпілої та обвинуваченого недалеко від місця вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, вказаними доказами не лише не підтверджується винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, а навпаки вона повністю спростовується, при цьому, органом досудового розслідування не було вчинено жодних процесуальних дій для можливої перевірки усіх осіб, що можуть бути причетними до його вчинення, усіх можливих версій вчиненого злочину, а також для спростування алібі обвинуваченого (який з самого початку давав показання у якості підозрюваного).
Таким чином, ті обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджені та спростовуються показаннями допитаного судом обвинуваченого, свідків та дослідженими матеріалами справи в їх сукупності. А тому ці обставини є лише припущенням обвинувачення і нічим об`єктивно не підтверджені та не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ, відповідно до ст.86 КПК України, визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
В судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Захисник обвинуваченого в судових дебатах підкреслив безпідставність пред`явленого обвинувачення та суперечності в показаннях свідків. Просив ухвалити виправдувальний вирок.
В судових дебатах та під час проголошення останнього слова, обвинувачений зазначив, що він дійсно раніше неодноразово судимий, але вказав, що коли раніше його затримували за вчинення злочинів, які він вчиняв, він завжди беззастережно визнавав свою вину. Зазначив, що на даний момент, його громадянським обов`язком є захист Батьківщини і він повинен воювати за Україну, а не сидіти в тюрмі за злочин, який не вчиняв. Зазначив, що хоче якнайшвидше попасти до військкомату з метою мобілізації та проявити себе як правильного громадянина своєї країни. Просив його виправдати. Наостанок процитував класика, який зазначив: «Суд повинен бути справедливим».
Згідно ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Так, об`єктивна сторона грабежу, за частиною 2 статті 186 КК України полягає у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно.
Отже, діяння може виявлятися лише в активній поведінці у відкритому викраденні майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Оцінюючи надані потерпілим та свідками сторони обвинувачення покази в частині грабежу та застосування насильства або погрози його застосування, в сукупності з іншими дослідженими та проаналізованими вище судом доказами, суд приходить до висновку, що сам факт можливого грабежу та застосування насильства, не підтверджено поза розумним сумнівом, оскільки після звернення до правоохоронних органів після так званого грабежу, органом досудового розслідування не було здобуто, жодного доказу застосування насильства, речових доказів, що були предметом посягання та доказів безпосереднього перебування та переміщення обвинуваченого в момент вчинення інкримінованого злочину та вчинення ним інкримінованих дій.
Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченням не доведено і факту того, що мав місце інкримінований обвинуваченому грабіж.
Таким чином, аналізуючи всі докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_3 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими, непослідовними, такими, що здобуті із порушенням встановленого порядку.
У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Наявність обґрунтованих сумнівів, встановлених судом, не узгоджується із принципом доказування поза розумним сумнівом. При цьому суд враховує правову позицію щодо визнання винності особи "поза розумним сумнівом" та визначення "стандартів доказування", висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі № 688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, згідно яких - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, суд вважає, що представлені до суду стороною обвинувачення докази здобуті з тими порушеннями кримінального процесуального закону, які підривають довіру щодо їх достовірності. А тому використання цих доказів не буде відповідати вимогам справедливого судочинства. Представлені стороною обвинувачення докази не є настільки переконливими, що давало б суду підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 186 КПК України, "поза розумним сумнівом".
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
З врахуванням викладеного, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, яка проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, в їх сукупності, приймає рішення про визнання невинуватим та виправдування обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст.186 КК України, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 .
Вирішуючи питання заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, то, приймаючи до уваги вимоги ст.377 КПК України, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на особисте зобов`язання та вбачає підстави для звільнення обвинуваченого з під варти у залі суду.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, повернути та залишити за належністю законним володільцям, знищити та залишити у матеріалах кримінального провадження.
Судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, у розмірі 686,48 грн., згідно ст.124 КПК України, слід віднести на рахунок держави, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку - звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно після проголошення вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання та покласти на нього обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Речові докази:
- змив речовини бурого кольору, відібраний з поверхні асфальтованої земельної ділянки, поміщений до паперового конверту, який визнаний речовим доказом (Постанова від 17.11.2021 року) та переданий на зберігання до камери схову Подільського УП ГУНП у м. Києві, згідно квитанції № 003635 знищити;
- пластиковий гребінець темно-червоного кольору, який визнаний речовим доказом (Постанова від 17.11.2021 року) та переданий на зберігання до камери схову Подільського УП ГУНП у м. Києві, згідно квитанції № 003635 повернути за належністю законному володільцеві - потерпілій ОСОБА_10 .
Судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, у розмірі 686,48 грн., віднести на рахунок держави.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Подільський районний суд міста Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_29