Справа № 466/1112/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/465/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року про відмову в умовно - достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить винести справедливе рішення та надати йому можливість звільнитись на підставі ст. 81 КК України. Вважає, що оскаржувана ухвала є несправедливою та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що за час перебування у ЛВК-30 жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності та не має порушень. Вказує, що офіційно працевлаштований та отримав три заохочення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора у заперечення апеляційних вимог засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Сокальського районного суду Львівської області від 20.02.2020р. за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.06.2020р. за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок терміну відбування покарання 20.05.2019р., кінець терміну - 20.05.2023р.
Згідно характеристики на засудженого, по даній справі ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою з 22.05.2019р. у Чортківській УВП (№26), порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався та адміністрацією установи не заохочувався. Перебуваючи з 09.09.2020р. у ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, два рази заохочувався. З жовтня 2020р. по квітень 2021р. засуджений працевлаштований у цеху № 2 (дільниця виготовлення електромереж), з вересня 2021р. у цеху № 2 (дільниця плетіння ротангом). В установі засуджений відвідує виховні заходи, богослужіння, релігійні обряди та бібліотеку. Приймає участь у роботах з благоустрою установи, а також у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість».

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Адміністрація ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» та голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду першої інстанції зі спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув 2/3 строку покарання і довів своє виправлення. У клопотанні зазначено, що станом на 27.01.2022р. невідбутий засудженим термін покарання складає 1 рік 3 місяці 23 дні.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що адміністрація ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину. Раніше ОСОБА_6 тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. При цьому, 23.02.2011р. до засудженого застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і після такого звільнення він знову вчиняв умисні злочини. Відбуваючи покарання по даній справі ОСОБА_6 двічі заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Колегія суддів вважає, що наявність двох заохочень з боку адміністрації установи, працевлаштування в установі та не притягнення до дисциплінарної відповідальності, як покликається засуджений в апеляційній скарзі, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністрацією установи не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.
З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 20.04.2022р. відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року про відмову в умовно достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: