Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

05 липня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/370/22

провадження № 1-кп/152/68/22

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000061 від 02.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, не працюючого, є особою з інвалідністю третьої групи, раніше судимого 24.02.2020 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 гривень; 13.12.2021 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки 6 місяців з іспитовим строком на два роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -
зі сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:

ОСОБА_3 24.03.2022 приблизно о 14 годині, в період дії воєнного стану на території України, прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , щоб попросити цигарку. Зайшовши в приміщення будинку, виявив відсутність господаря, а в кімнаті на столі помітив чоловічу барсетку чорного кольору, після чого у нього виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки грошових коштів, які знаходились в ній. Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, викрав із вказаної барсетки грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою та 500 доларів США купюрами по 100 доларів, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 24.03.2022 становить 29,25 грн. за один долар. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 14825 грн.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах.

Суду показав, що 24.03.2022 приблизно о 14 годині прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , щоб попросити цигарку. Зайшовши в приміщення будинку виявив відсутність господаря, а в кімнаті, на столі помітив чоловічу барсетку чорного кольору, після чого у нього виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки грошей, які знаходились в ній. Далі переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із вказаної барсетки грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою та 500 доларів США купюрами по 100 доларів. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_5 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. До суду від потерпілого ОСОБА_5 поступила заява про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні покарання ОСОБА_3 покладається на вирішення суду (а.с.48).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілого ОСОБА_5 і вважає за можливе провести судовий розгляд у його відсутності з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 також вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подав письмову заявиу (а.с. 52).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що він 24.03.2022 приблизно о 14 годині, в період дії воєнного стану на території України, прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , щоб попросити цигарку. Зайшовши в приміщення будинку, виявив відсутність господаря, а в кімнаті на столі помітив чоловічу барсетку чорного кольору, після чого у нього виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки грошових коштів, що знаходилися в ній. Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, викрав із вказаної барсетки грошові кошти в сумі 200 гривень однією купюрою та 500 доларів США купюрами по 100 доларів, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 24.03.2022 становить 29,25 грн. за один долар. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 14825 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 покаявся у скоєному, має хворобливий стан здоров`я, є особою з інвалідністю третьої групи, позитивно характеризується за місцем постійного проживання (а.с.53,70). Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Разом з тим, ОСОБА_3 , будучи судимим за корисливий злочин, належних висновків для себе не зробив, під час відбування покарання за попередні злочини в період іспитового строку, вчинив новий тяжкий корисливий злочин проти власності (а.с.56 69).

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_3 не перебуває (а.с.73).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Жмеринським РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 01.06.2022 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_6 у будинку, що належить його батькові ОСОБА_7 , умови проживання задовільні, на утриманні дітей не має. Обвинувачений має базову середню освіту, не працює, інвалід ІІІ групи, хворіє на цукровий діабет першого типу, потребує додаткових коштів. ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час спиртними напоями не зловживає, за місцем постійного проживання характеризується добре, з людьми з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб (а.с. 27-31).

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду, даних про особу ОСОБА_3 , який активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному та досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 4 ст.185 КК України, яке, відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.12.2021 за ч.2, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки 6 місяців з іспитовим строком на два роки, вчинив кримінальне правопорушення, яке є предметом даного судового розгляду в період іспитового строку, отже йому слід призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться в п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), відповідно до яких за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується не відбута частина покарання за попереднім вироком. Суди повинні точно встановлювати не відбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Не відбутою частиною покарання за попереднім вироком у даному випадку слід вважати покарання, від відбування якого ОСОБА_3 звільнено з випробуванням, тобто три роки шість місяців позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статтей 69, 75 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 07.07.2022 включно (а.с.74 75). Обраний запобіжний захід слід залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання у виді шести місяців позбавлення волі за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок строку відбування засудженим ОСОБА_3 покарання вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку.

Обраний ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.05.2022 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1