Дата документу Справа № 335/3636/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/3636/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1146/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула 22 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 16 вересня 2022 року з одночасним визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 198 480 грн. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Вказує, що підставою застосування запобіжного заходу зазначено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 409 КК України, проте її не додано до клопотання прокурора. Зазначає, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,та не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу на позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого, який має місце проживання, раніше не судимий, порушень процесуальних обов`язків не встановлено за час досудового слідства, у інших кримінальних правопорушеннях не підозрюється, має міцні соціальні зв`язки, до мобілізації проживав разом хворою матір`ю, яка потребує сторонньої допомоги. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений ОСОБА_7 своєчасно повідомлявся про час та дату розгляду провадження через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та, у зв`язку з відсутністю клопотань апелянта про особисту участь або участь в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331 КПК України регламентовано порядок, зокрема обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Посилання сторони захисту, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 409 КК України не додана до клопотання прокурора слід відхилити, оскільки не узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 184 КПК України.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України у зв`язку з наступним.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 409 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 4 ст. 409 КК України, зокрема, відмову від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.
Відсутність постійного джерела доходів, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на менш суворий.

Перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом надання порад, схилення їх до дачі завідомо неправдивих показань, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки за наявними характеризуючи ми даними обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово та зухвало не виконував обов`язки військової служби, що свідчить про те, що останній в подальшому може вдатися до аналогічних протиправних дій.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доведеність ризиків, які заявлені прокурором і такі, що знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, постійне місце проживання, хвору матір, відсутність судимостей слід визнати неспроможними в контексті сутності прийнятого рішення та такими, що не здатні спростувати висновків суду.

Твердження апелянта про негативний стан здоров`я ОСОБА_7 перевірені судом і, з урахуванням медичної довідки, яка підтверджує огляд обвинуваченого та констатує задовільний стан його здоров`я, не підтверджує неможливості утримання обвинуваченого в умовах ізоляції.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Крім того, судова колегія зауважує, що зміст оскаржуваного рішення засвідчує застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 до 16 вересня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4