ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2279/22 Справа № 202/3506/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від
12 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000538 17 квітня 2021 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження:
м. Краматорськ Донецької області,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від
12 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та відповідно до вимог ст. 615 КПК України обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська не перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, також, обвинувачений перебуває під вартою, але за Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська не рахується, а тому, у відповідності до положень КПК України суд позбавлений можливості розглянути клопотання у кримінальному провадженні, яке не перебуває на розгляді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, та забезпечити участь обвинуваченого у розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу. Також суд зазначив, що відповідно до вимог ч.6 ст.615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що ухвала суду є необґрунтованою, а висновки суду такі, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що відповідно до вимог ст.615 КПК України суд на етапі судового розгляду може автоматично продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не більше на 60 днів, тобто одноразово на 60 діб, а не продовжувати запобіжний захід з інтервалом у 60 діб.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Згідно ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою та при застосуванні положень ч. 6 ст. 615 КПК України цих вимог закону не дотримався.
Так, згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу здійснюється в порядку, передбаченому гл. 18 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків ч. 6 цієї статті, якою передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що 12 липня 2022 року судовий розгляд, за результатами якого прокурору відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно до вимог ч. 6 ст. 615 КПК України щодо ОСОБА_7 визнано продовженою дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проведено без участі цього обвинуваченого, даних про належне повідомлення останнього про місце, дату та час судового розгляду і те, що він з об`єктивних причин не може приймати участь у судовому засіданні, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що забезпечення участі ОСОБА_7 в апеляційному розгляді не було пов`язане із подоланням будь-яких перешкод, і відсутні об`єктивні підстави вважати, що такі перешкоди існували на час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції.
Разом із тим суд першої інстанції, не з`ясувавши причини, з яких обвинувачений не брав участі у судовому засіданні, всупереч вимогам закону здійснив судовий розгляд за його відсутності, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд зважає на те, що належна реалізація права на захист та особисту участь обвинуваченого у кримінальному провадженні кореспондує правовій позиції, відображеній у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», щодо права кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист та особисту участь під час судового розгляду, недотримання якого є порушенням ст. 3 Конвенції.
Крім того під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000538 17 квітня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року №8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість Краматорським міським судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, територіальну підсудність судових справ, які були підсудні вищезазначеному суду, визначено за Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська.
08 липня 2022 року прокурор Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Зі змісту клопотання прокурора слідує, що обвинуваченому ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 615 КПК раніше продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровьска, і строк його дії закінчується 13 липня 2022 року, у зв`язку з чим виникла необхідність у повторному застосуванні запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 6 ст. 615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше, ніж на два місяці.
Згідно інформаційного Листа ВСУ від 03 березня 2022 року № 2/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що згідно зі ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі, коли територіальну підслідність кримінальних правопорушень на стадії досудового розслідування змінено, чи матеріали кримінального провадження через воєнні дії не було передано або передано не в повному обсязі, оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.
При розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру).
З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції не тільки не розглянув по суті клопотання прокурора, але й безпідставно застосував положення ч. 6 ст.615 КПК України, які можуть бути застосовані виключно як наслідок закінчення строку тримання особи під вартою, визначеного ухвалою слідчого судді/суду, але не строку тримання особи під вартою на підставі закону у виключному випадку, без чинного судового рішення щодо застосування до неї запобіжного заходу, як це має місце щодо ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч.3 ст.407 КПК України, нової ухвали.
Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, а також заперечення сторони захисту і клопотання щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, апеляційний суд приходить до наступного.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
На даний час, згідно розпорядження Голови ВСУ підсудність справ вказаного суду віднесено до компетенції Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.
Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, при цьому, згідно клопотання прокурора, обвинувачений неодноразово судимий за тяжкі корисливі злочини, до Краматорського міського суду Донецької області направлені інші обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , не одружений, дітей не має, а отже, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, враховуючи що матеріали кримінального провадження перебувають на стадії судового розгляду.
Беручи до уваги, що обвинувачений офіційно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та у зв`язку з веденням воєнного стану на території України і активними боєвими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого, ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, апеляційний вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни їх показань на його користь.
Також, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, що вказує на те, що він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, апеляційний суд, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
Доводи обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
З урахування викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню з огляду на допущені судом першої інстанції порушення вимог процесуального закону, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від
12 липня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 вересня 2022 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4