ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1004/21

Провадження № 11-кп/4820/463/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2020 року за №40000046 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2022 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівці Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є особою з інвалідністю ІІ групи, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 1275 грн., що становить 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4000 грн., з яких 1000 грн. грошове відшкодування заподіяної моральної шкоди та 3000,00 грн. відшкодування витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог ОСОБА_9 відмовлено.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 05 листопада 2020 року, близько 17 год. 00 хв. на межі між земельними ділянками господарств, розташованих по АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вихопив із рук потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон та наніс ним один удар в голову потерпілого, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани на лобно-тім`яній ділянці справа.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в поданій апеляційній скарзі вважає вирок суду першої інстанції незаконним, а висновки суду, викладені у вироку, такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки судом залишено поза увагою докази, які мають істотне значення у для кваліфікації його дій. Вказує, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення через відсутність в нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

В апеляційній скарзі потерпілого ставиться питання про скасування вироку суду. Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , вказується на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Зокрема, потерпілий вказує на не врахування судом першої інстанції обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку, не визнання обвинуваченим вини та не відшкодування завданих збитків.

Крім того, потерпілий в апеляційній скарзі просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, йому завдано матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, які підтримали подані апеляційні скарги з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, провівши судове слідство в частині дослідження матеріалів цивільного позову, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам кримінального провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами в провадженні проведено без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_6 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілим у вечірню пору 05 листопада 2020 року, вчинення відносно останнього активних фізичних дій, а також жбурляння в нього його телефоном потерпілого, однак викладав свою версію подій.

Потерпілий ОСОБА_9 , в процесі судового розгляду підтвердив наявність конфлікту між ним та обвинуваченим 05 листопада 2020 року та прямо вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка нанесла йому удар в голову затиснутим в руці телефоном, спричинивши тілесні ушкодження.

Допитаний в ході судового розгляду, завідуючий хірургічного відіддлення КНП «Теофіпольської багатопрофільної лікарні» ОСОБА_11 показав, що 05 листопада 2020 року ввечері в приймальне відділення звернувся ОСОБА_9 , в якого було виявлено рану на тім`яній ділянці голови розміром приблизно 4 Х 0,6 см, яка була оброблена та накладені шви. Зі слів пацієнта, рану він отримав під час бійки з ОСОБА_6 .

Крім того, факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними висновків судово-медичних експертиз від 09 листопада 2020 року № 272, №273, з яких слідує, що у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у вигляді рани на лобно-тім`яній ділянці справа, яке могло виникнути від дії тупого твердого предмета, можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в час та за обставин, які мали місце між обвинуваченим та потерпілим, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Тілесне ушкодження у потерпілого могли виникнути внаслідок удару затиснутим в кулак телефоном 05 листопада 2020 року, від одного прикладення травмуючої дії в ділянку волосистої частини голови, при цьому, характер і локалізація тілесного ушкодження у потерпілого не є специфічним чи характерним для утворення його при падінні з висоти власного зросту.
Проаналізувавши висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлене у потерпілого ОСОБА_9 тілесне ушкодження, спричинене внаслідок нанесення удару обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесного ушкодження, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого спрямовані на спричинення ОСОБА_9 тілесного ушкодження.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в нього не було умислу наносити потерпілому удар та необґрунтованість порушення кримінального провадження і засудження ОСОБА_6 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_6 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В тому числі, щодо механізму та локалізації заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, які повністю узгоджуються з даними висновків лікаря судово-медичного експерта.

Ні обвинувачений, ні його захисник не вказали конкретно, у чому полягає неправильність досудового розслідування та судового розгляду. Зазначені в твердженнях обвинуваченого обставини в повному обсязі перевірені судом в установленому законом порядку під час з`ясування обставин провадження і перевірки їх доказами. При ухваленні вироку, суд дав належну оцінку доказам у провадженні щодо їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_6 що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення через відсутність в нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експерта, які підтверджують показання потерпілого та спростовують твердження обвинуваченого.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому, а лише кинув в нього телефоном, оскільки такі повністю спростовуються показаннями потерпілого та висновками судово-медичних експертиз, які узгоджуються між собою, відповідно до яких, враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження, повністю виключається можливість його спричинення за обставин вказаних обвинуваченим в процесі судового розгляду, в чому намагаються переконати колегію суддів обвинувачений та його захисник.

Ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений та його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_6 органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, а й з надання можливості обвинуваченому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався загальних вимог встановлених законом, в тому числі передбачених ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особи обвинуваченого.

При цьому, з огляду на те, що покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням загальних засад встановлених законом, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, колегія суддів вважає, що не врахування судом обтяжуючої покарання обставини вчинення проступку щодо особи похилого віку не вплинуло на вид та розмір призначеного покарання, а тому не вбачає законних підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого в цій частині.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, в межах санкції інкримінованого йому кримінального проступку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону. Підстав вважати це покарання явно несправедливим через його м`якість, не вбачається.

Оцінюючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають. Оскільки потерпілим не надано жодного належного та об`єктивного доказу, що телефон пошкоджено внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, та що придбані ліки, згідно накладної № 1 від 06.11.2020, призначені лікарем для лікування від протиправних дій обвинуваченого. Більше того, як стверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, придбаний потерпілим телефон, про відшкодування вартості якого він ставить питання не є ідентичним виданому ним працівникам правоохоронних органів, що викликає обґрунтовані сумніви стосовно вартості та пошкодження такого.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого, в частині визначення розміру моральної шкоди колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними.
На думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
З урахуванням фактичних обставин кримінального проступку та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди. Проте, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_9 , суд першої інстанції недостатньо врахував характер, тривалість та глибину заподіяних йому моральних страждань, оскільки в момент отримання тілесного ушкодження він переніс значний фізичний біль, сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, оскільки його побиття відбулося в громадському місці, тривоги, страху за своє здоров`я, негативного переживання, важкістю виконання повсякденних обов`язків, тимчасовою відірваністю від активного соціального життя, емоційною напругою, побоюванням щодо майбутнього стану свого здоров`я.
Наведені обставини дають підстави стверджувати те, що розмір відшкодування у 1000 грн. не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя. Компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню моральних страждань потерпілого, на думку колегії суддів, буде грошова сума у розмірі 5000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди та буде достатньою сатисфакцію в даному випадку.
З огляду на те, що збільшення розміру моральної шкоди не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, вирок суду першої інстанції в силу вимог ст. 408 КПК України підлягає зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 , в частині стягнення моральної шкоди, змінити.
Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 5000 ( п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3