справа № 462/4557/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000467 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Завіти Ільїча Харабовського краю Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 02.07.2022 року близько 20.17 год., в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року та строк дії якого продовжено на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022 року, перебуваючи в приміщенні торговельного залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, не зважаючи на вимогу продавця-касира ОСОБА_6 оплатити товар, відкрито заволодів одною пачкою сигарет марки «Winston Blue», вартістю 60,21 грн., та вийшов з магазину, завдавши ФОП ОСОБА_7 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 ККУкраїни, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, зазначивши зокрема, що не розрахувався за пачку сигарет, хоча продавець вимагала сплатити за таку гроші, що він проігнорував, і забравши сигарети, вийшов з приміщення магазину. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про такі свої дії, просить суд його суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте є несудимим в силу ст.89 КК України (т.1, а.с.95), не одружений, проживає постійно за місцем реєстрації з матір`ю-пенсіонером, офіційно непрацевлаштований, проте працює на будівництві в селі, де проживає, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (т.1, а.с.98, 100), має тяжке захворювання є віл-інфікованим вже протягом семи років, негативних характеризуючих даних за місцем проживання відносно ОСОБА_5 не встановлено.
Крім цього суд бере до увагипозицію потерпілої ОСОБА_7 , викладену в поданій на адресу суду заяві від 31.08.2022 року, що при обранні виду і міри покарання ОСОБА_5 вона покладається на розсуд суду, при цьому претензій до нього вона не має, а також враховує ту обставину, що обвинуваченим повністю відшкодовано заподіяну потерпілій шкоду.
Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
За змістом ч.1 ст.69 КК України рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Санкцією ч.4 ст.186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Попри це, беручи до уваги конкретні обставини вчинення ОСОБА_5 грабежу, який хоча і скоєний під час дії воєнного стану в України, однак на території, де фактично не ведуться воєнні дії, його наслідки, невелику вартість викраденого, позицію обвинуваченого, який беззаперечно визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні, що сприяло ефективності та дієвості слідства, та суду у встановленні істини у кримінальному провадженні, про що свідчить і той факт, що справа розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК України, добровільне відшкодування в повному обсязі завданої потерпілій шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, а також встановлені судом вищенаведені дані про його особу і позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого немає, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.186 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст.75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи тяжкість і конкретні обставини скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд, з урахуванням вимог ст.75 КК України, дійшов висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням,оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, який буде оптимальним, необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправленняі неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Так, CD-диск з відеозаписом за 02.07.2022 року з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 31, 37) слід залишити в матеріалах справи.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 14.07.2022 року було накладено арешт на речові докази добровільно виданий 12.07.2022 року ОСОБА_5 його одяг: сорочку та шорти, які зберігаються в камері схову ВП № 1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області (т.1, а.с. 66, 70, 71), а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути обвинуваченому, як власнику.
Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.
Процесуальні витрати відсутні.
Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, для застосування щодо нього запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ - CD-диск з відеозаписом за 02.07.2022 року з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 - залишити в матеріалах справи.
Скасувати арешт на майно - добровільно видані 12.07.2022 року ОСОБА_5 сорочку та шорти, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 14.07.2022 року, і повернути таке майно ОСОБА_5 , як власнику.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1