Справа № 638/3893/22
Провадження № 1-кс/638/760/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання начальника відділення у сфері господарської та службової діяльності СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001058 від 14.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся слідчий за погодженням з прокурором з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 14.07.2022 року у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон моделі «Meizu M578H» з даними ІМЕІ НОМЕР_1 до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001058 від 14.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.07.2022 року слідчим в присутності понятих та громадянина ОСОБА_5 проведено огляд та під час проведення слідчої (розшукової) дії ОСОБА_5 добровільно видав мобільний телефон моделі «Meizu M578H» з даними ІМЕІ НОМЕР_1 . Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 повідомив, що 14.07.2022 року приблизно о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_7 вчинив ривок мобільного телефону «Meizu M578H», який знаходився в кармані штанів, і належить потерпілому ОСОБА_6 , однак ОСОБА_7 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме був затриманий співробітниками поліції та військовослужбовцями. Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_7 пояснив, що вчинив противоправні дії відносно потерпілого ОСОБА_6 та заволодів його мобільним телефоном, і передав його чоловіку з іменем ОСОБА_8 , і намагався втекти від потерпілого ОСОБА_6 , однак ОСОБА_7 зупинили співробітники поліції та військовослужбовці. Постановою від 15.07.2022 року зазначений телефон визнано речовим доказом.

Слідчий зазначає, що звернення з даним клопотанням важливо для забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні.
В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву, в якій просив клопотання розглянути без його участі, клопотання підтримав.
Інші учасники в судове засідання не з`явились.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.
Встановлено, що СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001058 від 14.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення на 102, про те, що ОСОБА_7 , знаходячись на площі Привокзальна, 1 в м.Харкові, у період воєнного стану, введеного на території України, вчинив замах на відкрите заволодіння мобільним телефоном моделі «Meizu», чим спричинив матеріальні збитки, розмір яких встановлюється.

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено .

Встановлено, що 14.07.2022 року слідчим під час проведення огляду місця події у проміжок часу з 21:20 по 21:45 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Meizu m2» модель «M578H» в корпусі сірого кольору з даними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 .
В подальшому постановою начальника відділення у сфері господарської та службової діяльності СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 від 15.07.2022 року зазначений телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, склад майна, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить слідчий, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що слідчим надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Також слідчий суддя враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання начальника відділення у сфері господарської та службової діяльності СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 14.07.2022 року у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон моделі «Meizu M578H» з даними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її складення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1