КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

02 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 30 червня 2022 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність службової особи Подільської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР).

Своє рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя, посилаючись на вимоги ст. 126 Конституції України, та ст.ст. 214, 303-308 КПК України, обґрунтував тим, що службові особи Подільської окружної прокуратури м. Києва, діяли в межах чинного законодавства та наданих їм повноважень, оскільки у заяві не зазначено достатніх відомостей, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження; ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що прийнята з істотним порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, навівши зміст положень ст.ст. 25, 214, 303, 370, 372 КПК України, ст. 24 Конституції України, апелянт вважає, що порушення закону, допущені під час розгляду скарги на бездіяльність службових осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва, є суттєвими, оскільки, незважаючи на факт невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя, отримавши скаргу на бездіяльність уповноважених службових осіб Подільської окружної прокуратури, не вирішив питання стосовно порушення вимог ст. 214 КПК України, а одразу зробив висновок про відсутність бездіяльності з боку уповноважених службових осіб прокуратури, вдаючись в оцінку і аналіз змісту поданої заяви про кримінальне правопорушення.

Оцінка слідчим суддею питання складу кримінального правопорушення, на думку апелянта, була неприпустимою з огляду на стадію кримінального провадження, а тому є всі підстави для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, ОСОБА_5 в судове засідання не прибув та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора та проаналізувавши доводи його апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020, положення ч. 3 ст. 307 цього Кодексу щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а тому посилання слідчого судді в резолютивній частині ухвали на те, що вказана ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку слід визнати безпідставним.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України, на яку посилається апелянт, дійсно встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги, що в заяві під № 3 про вчинення кримінального правопорушення від 26.04.2022 року, з якою ОСОБА_5 звернувся до Подільської окружної прокуратури м. Києва, йшлося зокрема про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 376 КК України, суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що будь-яка заява про вчинення суддею кримінального правопорушення під час здійснення правосуддя підлягає внесенню до ЄРДР.

Зокрема, ч. 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканості суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада юстиції (Вища рада правосуддя), органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема під час розгляду заяви про відвід судді цього ж суду ОСОБА_8 , може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.04.2022 року під № 3, колегія суддів звертає увагу лише на те, що всі обстави, які наведені у вказаній заяві зводяться до того, що суддя ОСОБА_7 , як вважає ОСОБА_5 , зловживала службовим становищем, а саме не здійснила судовий розгляд за правилами ст.ст. 81, 108, 318-380 КПК України, сфальшувала матеріали судового провадження, підписала ухвалу від 28 листопада 2019 року з порушенням правил нарадчої кімнати, тобто діяла у поза процесуальний спосіб, внесла до офіційного документа завідомо неправдиві відомості про належне повідомлення учасників процесу про дату, час і місце судового засідання та про судовий розгляд, якого насправді не було.

Посилаючись на ці та інші, наведені у вказаній вище заяві порушення, ОСОБА_5 робить висновок про те, що у діях судді містяться ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 376 КК України, відомості про які підлягають невідкладному внесенню до ЄРДР та є підставою для початку досудового розслідування.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність відповідного прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.04.2022 під № 3, слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_6 дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, зазначених у заяві про кримінальне правопорушення, а наведені у вказаній заяві обставини фактично зводяться до незгоди з її діями і рішеннями, як судді.

У зв`язку з цим, доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , у тому числі про те, що законом не передбачено можливості оцінки, на етапі внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, обґрунтованості викладених у заяві обставин, підтвердження наведених у ній фактів, а також надання будь-яких доказів, тощо, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність службової особи Подільської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіПодільського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність службової особи Подільської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 758/3160/22

Номер провадження : 11-сс/824/2796/2022

Категорія ч. 1 ст. 303 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1