Номер провадження: 11-кп/813/849/22
Номер справи місцевого суду: 523/3199/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 06.12.2021 у кримінальному провадженні №0001235 від 30.12.2020 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.04.2011 Комінтернівським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 12.09.2011 замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт;

- 20.10.2011 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до з років позбавлення, звільненого з випробуванням строком на 2 роки;

- 21.02.2013 Суворовським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 389 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 1 день; звільненого від подальшого відбування покарання 16.05.2014 на підставі акту амністії;

- 09.12.2016 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до арешту строком на 5 місяців;

- 27.04.2017 Суворовським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років, звільненого 17.08.2020 у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- 08.04.2021 Оболонським райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 5 місяців; звільненого 14.06.2021 у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- 22.07.2021 Овідіопольським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до арешту строком на 6 місяців;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного попереднім вироком Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 22.07.2021 більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Зараховано у строк відбування покарання відбуте за попереднім вироком покарання за період часу з 16.06.2021 по 06.12.2021.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період часу з 06.12.2021 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Залишено без змін застосований стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з 16.06.2021.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення злочинів проти власності, перебуваючи 11.10.2020 приблизно о 16:51 год. в торгівельній залі магазину «EVA», розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського №147/1, діючи повторно, з корисливих мотивів та з умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці належну ТОВ «РУШ» туалетну воду «Versace Eau Fraiche», вартістю 857,64 грн., приховав її під одягом та пройшов повз каси, не розраховуючись за цей товар, чим розпочав здійснення крадіжки.

В наступний момент його дії були помічені продавцем-консультантом магазину ОСОБА_9 , яка почала кричати та наздоганяти обвинуваченого, проте останній, усвідомлюючи, що його дії були помічені, вийшов з приміщення магазину з викраденим майном та залишив місце події, розпорядившись цим майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком та зазначив, що не погоджується із кваліфікацією його дій як грабежу, натомість, із наявного в матеріалах провадження відео-запису вбачається, що ним була вчинена крадіжка, а свідок ОСОБА_9 плутається в своїх показаннях.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений просить перекваліфікувати його дії на крадіжку та призначити відповідне покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ч. 3 ст. 373 КПК регламентують, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає в повному обсязі.

Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним зібрані по справі докази, а саме на:

- надані в судовому засіданні суду 1-ої інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_9 ;

- довідку про балансову вартість товару від 12.10.2020 (а.с. 91);

- інвентаризаційну відомість та реєстр приходу товару від 12.10.2020 (а.с. 92-93).

- письмову заяву представника ТОВ «РУШ» від 15.01.2021 про добровільне надання записів з відеокамер зовнішнього спостереження (а.с. 103);

- протокол перегляду вищевказаного відеозапису від 18.01.2021 (а.с. 105-123);

- переглянутий безпосередньо під час судового розгляду вищезгаданий відеозапис з камер зовнішнього відео-спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 11.10.2020;

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження встановленими судом 1-ої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Надаючи оцінку твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невірної кваліфікації його дій як грабежу, колегія суддів зауважує, що такі доводи є вочевидь помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Диспозиція інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України передбачає кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Натомість, диспозиція ст. 185 КК України, на кваліфікації за ознаками якої наполягає обвинувачений, передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Відтак, в даному контексті апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на роз`яснення, які містяться Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 (далі Постанова).

Так, відповідно до п.п. 3-4 Постанови, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №264/3586/17.

З метою перевірки доводів обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду були переглянуті відеофайли, з яких вбачається, що дійсно після того, як ОСОБА_7 взяв з полиці туалетну воду приховав її під одягом та пройшов повз каси його дії були помічені продавцем-консультантом магазину ОСОБА_9 , яка почала наздоганяти його, тобто судом були правильно кваліфіковані дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку, врахувавши всі обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суд 1-ої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України саме як відкрите викрадення чужого майна, тобто грабіж.

Водночас, апеляційний суд вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд 1-ої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував його особу, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини що, пом`якшують та обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив йому покарання у виді реального позбавлення волі, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та зміни законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції щодо нього.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2021, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4