Справа № 464/1234/22
пр.№ 1-кс/464/425/22
У Х В А Л А

01 квітня 2022 року слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
у с т а н о в и в :

30.03.2022 на електронну адресу суду надійшла скарга ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якій останній просить зобов`язати уповноважену особу Служби безпеки України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою та за заявою, перенаправленою з офісу Генерального прокурора за вих.№10/1/3-р-22 від 25.03.2022, та розпочати кримінальне провадження за ч.1 ст.110 КК України відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 .
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що таку слід повернути заявнику, з огляду на таке.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які зокрема полягають у бездіяльності прокурора у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно із ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Зі змісту положень норм статей глави 26 КПК України випливає, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України, заяви, скарги під час досудового розслідування розглядає слідчій суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Таким чином, з урахуванням положень ч.6 ст. 9 КПК України, зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 р. №223-558/0/4-13).
Із врахуванням вищенаведеного, можна зробити висновок, що територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2013 №1-1640/0/4-13). Вказані висновки узгоджуються і з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 04.06.2010, відповідно до якого, місцем розташування органу або роботи посадової особи слід вважати юридичну адресу такого органу.

В даному випадку скарга ОСОБА_2 подана з порушення правил підсудності, встановлених ст.218 КПК України, оскільки територіальна підсудність розгляду даної скарги повинна бути розглянута слідчим суддею, за місцем знаходження відповідного державного органу, тобто за місцем знаходження Служби безпеки України, що не входить до територіальної підсудності слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова.
У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається скаржнику, якщо така не підлягає розгляду в цьому суді.
Згідно приписів п.6 ч.2 ст.412 КПК України, п.3 ч.1 ст.409 КПК України порушення правил підсудності являється істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, та є підставою для скасування судового рішення.
Окрім цього, пунктом 1 частини другої статті 304 КПК України передбачено, що скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

З аналізу загальних положень КПК та наведеної норми слідує висновок, що скарга (заява, клопотання тощо), що подається до суду, має бути підписана скаржником (заявником), шляхом виконання на документі оригінального підпису або ж із застосуванням електронного цифрового підпису.

Всупереч вищенаведеному, вказана скарга взагалі не підписана скаржником, а саме не містить оригінального власноручно виконаного підпису та не містить електронного цифрового підпису.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів встановлює Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до статті 5 вказаного Закону електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Частиною першою статті 7 вказаного Закону встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

З урахуванням наведеного слідує висновок, що електронний документ має силу оригіналу документу лише за наявності електронного цифрового підпису автора.

Порядок використання електронного цифрового підпису врегульований Законом України «Про електронні довірчі послуги».

Положенням частини другої статті 17 цього Закону встановлено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг.

У той же час, абзацом першим частини першої статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Окрім цього, порядок функціонування підсистем електронного суду на даний час врегульовано Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30.

Згідно із п.п.1, 2, 6 розділу ХІ вказаного Положення, обмін електронними документами між судом, ОСП, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми електронного суду.

Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.

Документи подаються за допомогою електронного кабінету в форматі ЕД та ЕКПД. Суди та ОСП приймають подані ЕД як оригінали документів, а ЕКПД, як завірені копії оригіналів документів та можуть вимагати надання їх оригіналів для перевірки.

Таким чином, чинним законодавством передбачено можливість подання процесуальних документів до суду в електронному вигляді, проте подання таких документів має здійснюватися через підсистему Електронний суд.

Аналогічна позиція стосовно того, що Електронний суд - єдиний засіб направлення процесуальних документів в електронному вигляді до судів наведена й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/335/20 від 10.02.2021.

При цьому названі норми законодавства не мають на меті обмеження права особи на звернення до суду, а слугують гарантом недопущення порушення прав таких осіб й можливого зловживання зі сторони третіх осіб.

Враховуючи, що вказана скарга подана в електронному вигляді засобами електронного зв`язку без накладених електронного цифрового підпису особи, що позбавляє слідчого суддю можливості ідентифікувати особу, яка звертається до суду у такій формі, а також така скарга подана з порушенням правил підсудності, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення такої скарги.

Керуючись ст. ст. 304, 306 КПК України,

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - повернути заявнику.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1