Дата документу 08.08.2022 Справа № 334/6481/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6481/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1021/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - ОСОБА_11 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, не заміжню, не маючу на утриманні малолітніх дітей, маючу середню спеціальну освіту, працюючу косметологом ФОП ОСОБА_12 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_13 у відшкодування шкоди, завданої знищенням автомобіля 13340 грн., у відшкодування витрат, пов`язаних з похованням, 16417,50 грн., страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого 260000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

1 квітня 2021 року, приблизно о 08 год. 00 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вулиці Половецької зі сторони вулиці Мурманської, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Бородінською у м. Запоріжжя.

В цей же час, по проїзній частині вулиці Бородінської зі сторони провулку Дубового в напрямку вулиці Ленської здійснював рух автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 . При цьому швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_14 була приблизно 80 км/год., що перевищує максимально дозволену на даній ділянці проїзної частини швидкість 50 км/год. В якості пасажира, на задньому сидінні пристебнутий спеціальним засобом для перевезення дітей, перебував ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, на нерегульованому перехресті вулиці Половецької з вулицею Бородінською, водій ОСОБА_7 , після повної зупинки керованого транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з перевищенням дозволеної на даній ділянці проїзної частини швидкості руху, наближався до вказаного перехрестя зліва, а також те, що водій ОСОБА_14 не має наміру надавати їй перевагу в русі, у зв`язку з чим не відновлювати рух, а відновивши його зупинити керований автомобіль для забезпечення безпеки руху, вказаних заходів не прийняла.

ОСОБА_16 , відновивши рух керованого транспортного засобу, діючи у порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного інших учасників руху об`їзду перешкоди», не зменшила швидкість свого руху аж до зупинки та продовжила виїзд на перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

У свою чергу, дії водія автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 , який маючи об`єктивну можливість виявити, що перед перехрестям вулиці Бородінської та вулиці Половецької будь-які дорожні знаки пріоритету не встановлено, що покриття обох проїзних частин є однаковими та як наслідок, що перехрестя є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг, а також те, що виїзд на перехрестя справа за ходом його руху почав автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконував маневр ліворуч, та надати йому перевагу в русі, вказаних заходів не прийняв.

Натомість водій ОСОБА_14 , діючи в порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»; п. 12.9б) Правил дорожнього руху «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» п. 30.3 цих Правил»; п. 16.12 Правил дорожнього руху «на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух», продовжив подальший рух, внаслідок чого допустив зіткнення передньої частини автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 та передньої лівої частини автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно висновку судової інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №СЕ-19/108-21/4428 від 16.04.2021 року: порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди; порушення водієм ОСОБА_14 вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України, також знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Згідно висновку судової медичної експертизи трупа ОСОБА_14 №1798 від 02.04.2021 року смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер з обох сторін та пошкодженням внутрішніх органів, що обумовило масивну крововтрату. Закрита тупа травма грудної клітини утворилася незадовго до настання смерті ОСОБА_14 , знаходиться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті, при житті кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження. З огляду на масивність травми, викладений вище механізм утворення окремих груп ушкоджень, висоту їх розташування, можна припустити що пошкодження у ОСОБА_14 могли утворитися при ДТП в результаті зіткнення транспортного засобу що рухався з перепоною, або з іншим транспортом, що рухався, та травматичними впливами виступаючими поверхнями салону автомобіля в ділянці виявлення ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - ОСОБА_11 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій обвинуваченої, вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при вирішенні заявленого цивільного позову до страховика суд мав керуватися виключно нормами спеціального Закону.

Вказує, що позовні вимоги позивача до страховика про відшкодування витрат на поховання, моральної шкоди та відшкодування утриманцю потерпілого є фактично вимогами про стягнення шкоди, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого.

Звертає увагу на те, що відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансів послуг від 9 квітня 2019 року №538, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 травня 2019 року за №544/33515, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260000 грн., що ними не заперечується.

Вказує, що у зв`язку із зазначеним, загальний розмір страхового відшкодування у такому випадку обмежується страховою сумою за полісом, а саме 260000 грн., що суд не врахував при ухваленні вироку та незаконно стягнув зі Страховика 276417,50 грн.

Крім того зазначає, що при розрахунку страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну та витрат на поховання суд вірно врахував положення цієї норми та здійснив поділ відшкодування на кількість відповідальних осіб, тобто на два, в той же час, стягуючи зі страховика відшкодування утриманцю у зв`язку із втратою годувальника, суд вказану норму спеціального Закону не врахував.

Зауважує, що згідно довідки №01-22/135 від 20 квітня 2021 року, виданої Запорізькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №59 з поглибленим вивченням англійської мови ЗМР Запорізької області, ОСОБА_13 працевлаштована у вищезазначеній установі на посаду фахівця з охорони праці, а тому відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України не є особою, яка мала право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Вказує, що визначивши, що розмір відшкодування малолітньому ОСОБА_15 до досягнення ним 18 річного віку становить 419054 грн., суд повинен був застосувати п. 36.3 ст. 36 Закону та здійснити поділ вказаної суми на кількість відповідальних осіб, тобто на два.

Також зазначає, що за відсутності всіх перелічених у п.п. є) п. 35.2. ст. 35 Закону документів, надання яких є обов`язковим, відсутні підстави для стягнення зі Страховика на користь позивача відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, що суд не врахував.

Крім того вказує, що суд проігнорував положення п. 27.2 ст. 27 Закону щодо того, що відшкодування у зв`язку із втратою годувальника здійснюється рівними частинами всім особам, які мають право на таке відшкодування, тобто вирішуючи позов, суд мав перевірити чи наявні інші особи, наприклад, батьки потерпілого, інші діти, які відповідно до норм Закону, також можуть мати право на отримання такого відшкодування рівними частинами та лише за наявності належних доказів щодо відсутності таких осіб, ухвалювати рішення про стягнення відшкодування у зв`язку з втратою годувальника лише на користь ОСОБА_15 .

Просить змінити оскаржуваний вирок в частині, що стосується цивільного позову до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відшкодування витрат, пов`язаних з похованням у розмірі 16417 грн. 50 грн. та страхового відшкодування шкоди, заподіяної смерті потерпілого у розмірі 260000 грн., в іншій частині вирок залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - адвокат ОСОБА_10 підтримала подану апеляційну скаргу без доповнень.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду частково погодився із доводами та вимогами апеляційної скарги, зазначивши, що дійсно не підлягають стягненню витрати на поховання в розмірі 16417,50 грн., оскільки ця сума входить до суми 260000 грн., яка лімітована Законом. В іншій частині цивільного позову всі розрахунки є вірними, а розмір шкоди завданої знищенням автомобілю страхова компанія не оспорює. Вказав, що розмір відшкодування шкоди у разі смерті годувальника становить більше ніж 400000 грн., а тому суд міг правомірно стягнути зі страхової компанії розмір такого відшкодуванні у сумі 260000 грн. Зазначив, що в судовому засіданні приймала участь мати загиблого, яка подавала позов в інтересах внука, але до завершення судового розгляду вона відмовилась від заявлених нею позовних вимог, тобто інших осіб, які можуть претендувати на стягнення відшкодування немає.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали думку представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 .

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену та її захисника, представника потерпілих, представника цивільного відповідача, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченої ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються, як і цивільний позов в частині відшкодування шкоди завданої знищенням автомобілю в сумі 13340 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу вирішеного судом першої інстанції цивільного позову в частині відшкодування витрат, пов`язаних з похованням та страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_13 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги закону, яким врегульовані питання стягнення відшкодування шкоди з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Так, стягуючи такі витрати, як витрати пов`язані з похованням у розмірі 16417,50 грн. та страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 260000 грн., суд не взяв до уваги положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно до п.п. 9.1. та 9.4. ст. 9 вказаного Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Так, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Поліса №202578532 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого становить з 25 січня 2021 року по 24 січня 2022 року включно, забезпеченим транспортним засобом є Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260000 грн. (а.с. 65, т. 1).

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п. 27.4. ст. 27 вказаного Закону вбачається, що в розмір відшкодування шкоди пов`язаної із смертю потерпілого входять витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Так, згідно доданих до позовної заяви ОСОБА_13 документів вбачається, що загальні витрати на поховання ОСОБА_14 становлять у сумі 32835 грн. (а.с. 37-38, т. 1).

Судом першої інстанції вірно було встановлено той факт, що оскільки в діях обох водіїв встановлено невідповідність вимогам правил дорожнього руху, то задоволенню підлягають позовні вимоги з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у частині витрат на поховання в розмірі 16417,50 грн. (32835/2=16417,50).

Крім того, із мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що загальний розмір належного відшкодування шкоди внаслідок втрати годувальника, ОСОБА_13 - 313742 грн. та малолітньому ОСОБА_15 419054 грн. становить 732796 грн. (313742 + 419054= 732796).

Відповідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відтак, не перевіряючи визначений судом першої інстанції розрахунок шкоди внаслідок втрати годувальника, оскільки апелянтом він не оспорюються, розподіл вказаної суми на кількість відповідальних осіб, тобто на два, становить 366398 грн., проте, оскільки ліміт відповідальності страхового відшкодування відповідно до Полісу обов`язкового страхування встановлено у розмірі 260000 грн., то відшкодування всіх страхових витрат не повинно перевищувати вказану суму.

Проте, стягуючи витрати, пов`язані з похованням у розмірі 16417,50 грн. та страхового відшкодування, заподіяної смерті потерпілого у розмірі 260000 грн. на користь ОСОБА_13 місцевим судом було перевищено ліміт страхової суми, яка була передбачена Договором (Полісом) на день настання страхового випадку, а саме, суму у розмірі 260000 грн., що не відповідає вимогам спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому доводи апелянта з приводу цього є обґрунтованими.

Доводи представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_13 не є особою, яка мала право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Так, із свідоцтва про шлюб, виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що ОСОБА_13 є дружиною померлого ОСОБА_14 (а.с. 34, т. 1).

Як випливає із довідки, виданої директором Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №59 з поглибленим вивченням англійської мови від 20 квітня 2021 року за №01-22/135, ОСОБА_13 яка займає посаду фахівця з охорони праці, з 10 червня 2019 року перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку (а.с. 60, т. 1).

Отже, у розумінні ст. 1200 ЦК України, ОСОБА_13 є особою, яка має право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, зокрема, свого чоловіка ОСОБА_14 , оскільки вона на час його смерті фактично не працювала та здійснювала догляд за їх спільною дитиною, ОСОБА_15 , 2019 року народження (а.с. 32, т. 1).

Таким чином, враховуючи положення ст. 1200 ЦК України, як ОСОБА_13 , дружина померлого, так і їх спільна дитина ОСОБА_15 мають право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого.

Доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не було враховано відсутність всіх перелічених у п.п. є) п. 35.2. ст. 35 Закону документів, надання яких є обов`язковим, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення із страховика на користь позивача відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника також є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, із положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що вимоги щодо надання документів, передбачених у п.п. є) п. 35.2. ст. 35 Закону стосуються особи, яка звертається із заявою про страхове відшкодування безпосередньо до Страховика для прийняття ним рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Проте, в даному випадку ОСОБА_13 звернулась з вимогою про стягнення страхового відшкодування до суду.

Як випливає із правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4287/15 від 11 грудня 2019 року, у разі звернення із заявою про відшкодування шкоди безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, апеляційний суд вважає, що оскільки спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, вимоги щодо надання документів, передбачених у п.п. є) п. 35.2. ст. 35 Закону до ОСОБА_13 не застосовуються.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не було перевірено наявність інших осіб, які відповідно до законодавства також можуть мати право на отримання такого відшкодування також є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, із вищевказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36, т. 1).

15 вересня 2021 року в рамкам даного кримінального провадження ОСОБА_13 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди (а.с. 26-30, т. 1).

Крім того, 15 вересня 2021 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_17 (мати загиблого) також звернулась із позовною заявою до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди (а.с. 71-73, т. 1), проте провадження за цим позовом було закрито судом у зв`язку із відмовою позивача від нього.

Інші особи, які відповідно до законодавства мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника в рамках даного кримінального провадження із вимогами про відшкодування шкоди не звертались.

При цьому, на час подання апеляційної скарги представником відповідача (25 травня 2022 року) такі особи також не встановлені та не зазначені апелянтом.

Тобто, із вищевказаного випливає, що строк, передбачений Законом для звернення із вимогою про страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника сплив, і ніхто крім ОСОБА_13 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_15 з вимогою про таке відшкодування, ані до Страховика, ані до суду не звертався.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що особи, які мали право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_14 в передбачений Закон строк реалізували своє право звернутися з вимогами на таке відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого підлягає змінити, шляхом зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_13 - до 260000 гривень, що не перевищує ліміт відповідальності, встановлений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в іншій частині вирок підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову про страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Зменшити розмір відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_13 - до 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4