Справа № 137/257/22
Провадження №11-кп/801/939/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7
та її захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 9 серпня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Верхні Коки Теренгульського району Ульянівської області російської федерації, жителька АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжня, пенсіонерка, раніше не судима,
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з призначенням їй покарання у виді 7 (семи) років 6 (місяців) позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченій ухвалено рахувати з моменту затримання, зарахувавши в строк покарання два дні попереднього затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6276,38 гривень.
Вирішено долю речових доказів.
в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у наступному.

ОСОБА_7 проживала спільно з ОСОБА_9 у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 . Близько 23 годин 18.01.2022 ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні однієї з кімнат зазначеного будинку, після спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_7 розпочав з нею сімейну суперечку. Під час суперечки ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на нижній губі, синця та внутрішньо шкірних точкових крововиливів на передній поверхні шиї зліва, які є легкими тілесними ушкодженнями і не становили загрози для її життя та здоров`я.
У зв`язку з цим у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник злочинний умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій намір, ОСОБА_7 розуміючи, що дії ОСОБА_9 не несуть будь-якої загрози її життю та здоров`ю, взяла до рук кухонний ніж та діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , завдала йому один удар цим ножем в обличчя, один удар в ділянку черевної порожнини та один удар в ділянку передньої поверхні грудей.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
Відповідно до висновку експерта №68 від 23.02.2022, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді лінійної поверхневої рани на лівому крилі носу та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої поверхні грудей з наскрізним ушкодженням серця, проникаючого поранення черевної стінки зліва. Вказані ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті.
Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого поранення передньої поверхні грудей з наскрізним ушкодженням серця, яке спричинило тампонаду серця кров`ю.
Після цього ОСОБА_7 , не бажаючи бути викритою, заховала знаряддя скоєння злочину та повідомила сусідам та державним органам про те, що ОСОБА_9 вчинив самогубство.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати її дії з ч.1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити обвинуваченій покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 діяла у стані необхідної оборони, напад ОСОБА_9 загрожував її життю та здоров`ю, адже він її бив і душив, що підтвердилось висновком судово-медичної експертизи, згідно якої у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_7 хворіє на серцево-судинні захворювання, астму та сприймала посягання ОСОБА_9 , який її душив, як реальне посягання на її життя, оскільки він був набагато молодшим за неї та фізично міцніший. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта про те, що ОСОБА_7 чутлива та вразлива. Крім того, не можна стверджувати, що обвинувачена взяла спеціально ніж, оскільки вона знаходилась біля кухонного стола, де зазвичай і лежить кухонний ніж, а підшукати для оборони інший предмет у неї не було часу. Судом не надано оцінки і тому, що ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями і постійно бив обвинувачену. Факт бійок підтверджується і в характеристиці ОСОБА_7 за місцем проживання. При призначенні покарання суд не взяв до уваги такі пом`якшуючі його обставини, як надання потерпілому медичної допомоги, усунення заподіяної шкоди, часткове визнання вини, протиправну поведінку потерпілого, те, що вона має психічні та психологічні відхилення, раніше не судима, її поважний вік, ряд захворювань. Також суд безпідставно відніс до обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відхилив клопотання сторони захисту про витребування з психіатричної лікарні історію хвороби ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, обґрунтований та базується на досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, є безпідставними, виходячи з наступного.
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.
Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.
Перевіряючи доводи захисника про необхідність перекваліфікації на ст. 118 КК України колегія суддів погоджується із викладеними мотивами у вироку суду першої інстанції.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 діяла у стані необхідної оборони не знайшло підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і показаннями учасників судового процесу.
Спосіб, кількість та локалізація нанесення ударів предметом з підвищеними травмуючими властивостями у короткий проміжок часу потерпілому ОСОБА_9 свідчить про те, що ОСОБА_7 діяла із умислом, спрямованим на вбивство потерпілого і свідомо допускала такі наслідки від своїх дій.
Встановлені судом обставини та досліджені докази, на переконання колегії суддів, об`єктивно та достовірно не доводять того факту, що ОСОБА_9 в ході конфлікту з ОСОБА_7 застосував таку фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, що могли б становити реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченій.
Згідно висновку експерта №45 від 19.01.2022 дійсно у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, що належать до легких. Однак, обвинувачена об`єктивно мала іншу можливість уникнути подальшого насильства з боку потерпілого втекти, нанести удар іншим предметом чи нанести удар у іншу ділянку тіла.
Твердження захисника про чутливість та вразливість обвинуваченої та сприйняття посягання на її життя як реальні, суд оцінює критично, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №13 ОСОБА_7 на період правопорушення не перебувала у стані фізіологічного афекту або у будьякому іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на її свідомість та діяльність.

Крім того, згідно характеристики за місцем проживання у ОСОБА_7 зі співмешканцем ОСОБА_9 неодноразово виникали конфлікти та бійки, проте у ній конкретно не зазначено, що причиною конфліктів був саме потерпілий.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 цілеспрямовано завдала три удари ножем у життєво важливі органи потерпілому, що свідчить про наявність умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_9 , а тому доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст. 118 КК України є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу.
Отже, дії обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано правильно.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання за вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував ступінь його тяжкості, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винної, яка є пенсіонеркою, має захворювання, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судима, визнавши обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що його пом`якшують.
При цьому факт вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджено довідкою «КНП ЦТЗ «Соціотерапія «ВОР» від 19.01.2022, згідно якої на момент огляду о 04:55 год. у неї виявлено вміст алкоголю 0, 47 0/00 та 046 0/00 та піддавати її сумніву підстав немає.
Колегія суддів вважає безпідставними можливість визнавати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, надання потерпілому медичної допомоги, усунення заподіяної шкоди, часткове визнання вини, протиправну поведінку потерпілого, як такі, що не підтвердились.

В матеріалах кримінального провадження наявна довідка, яка свідчить про те, що ОСОБА_10 здійснила поховання ОСОБА_9 за власні кошти, проте, невідомо, чи ініціатива поховання здійснювалась саме від імені обвинуваченої, тому суд не бере до уваги усунення заподіяної шкоди ОСОБА_7 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №13 у ОСОБА_7 виявлений психічний розлад у вигляді помірного порушення пізнавальної функції психічної діяльності, проте ці особливості психіки виражені не різко та ОСОБА_7 під дію ст. 19 ч.ч.2,3 та ст. 20 КК України не підпадає, що і зазначив суд першої інстанції.

Отже, призначене покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, є цілком справедливим, відповідає принципу індивідуалізації покарань, є достатнім для виправлення обвинуваченої і запобігання вчиненню нею нових злочинів та узгоджується з постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і підстав його вважати надто суворим немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Літинського районного суду Вінницької області від 9 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4