ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/76/22 Справа № 204/149/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002402 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч Житомирської області, громадянина України, з професійно технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та виправдано його за недоведеністю вини.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та виправдано його за недоведеністю вини.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 у листопаді 2017 року вчинили умисне кримінальне правопорушення проти власності.
Так, 13 листопада 2017 року ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці, вступили у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, визначивши ролі кожного у вчиненні кримінального правопорушення.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, близько 02:00 годин 13 листопада 2017 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приїхали на автомобілі марки Шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 до колодязю телефонної комунікації, який розташований біля будинку №73 по вул. Володимира Антоновича у м. Дніпро у якому розташована кабельна продукція, яка належить потерпілому ПрАТ «Фарлеп-Інвест», визначивши майно, що перебуває в приміщенні вказаного колодязя телефонної комунікації, як предмет свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_8 , впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, проникли до вказаного колодязя телефонної комунікації. Після того, як ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 проникли до колодязя телефонної комунікації, що розташований на відкритій ділянці місцевості, біля буд. АДРЕСА_3 , та діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи, прив`язавши до телефонного кабелю марки ТПП 400*2*0,4 металевий трос з гаком, який приєднувався до задньої буксировочної петлі транспортного засобу марки Шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 та шляхом рушіння автомобіля з місця, намагалися викрасти чуже майно, що належить потерпілому ПрАТ «Фарлеп-Інвест», а саме: 55 метрів телефонного кабелю марки ТПП 400*2*04, вартість якого, згідно висновку експерта №733/17 від 18.12.2017 року складає 25472,70 гривень.

Однак розпорядитися майном та довести свій злочинний умисел до кінця не вдалося, з причин, які не залежали від їх волі, оскільки телефонний кабель марки ТПП 400*2*04 з шахти колодязя телефонної комунікації не діставався через те, що був міцно закріплений. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від`їхали на автомобілі до будинку АДРЕСА_3 , де були затримані працівниками патрульної поліції. Таким чином діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснили незакінчений замах на викрадення чужого майна.

За вказаним обвинуваченням діям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надана правова кваліфікація за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом в їх сукупності, прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України не знайшло своє підтвердження в ході судового слідства з огляду на наступне.
Виправдовуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції визнав, як недопустимі докази протоколи огляду від 13.11.2017 року, відповідно до ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України.

Також, суд прийшов до висновку, що висновок експерта сам по собі не є доказом вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у інкримінованому злочині, оскільки буксирувальний трос із металевим гаком саме й задля того пристосований, щоб чіпляти за бампер автомобіля у разі поломки автомобіля. Тому, на зазначених речових доказах можуть бути присутні фрагменти з самого бамперу автомобіля.

Даючи оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 під час судового засідання, суд прийшов до наступного. Усі показання вказаних свідків різняться між собою стосовно обставин вчиненого злочину, а саме: місця знаходженню металевого гаку із тросом, довжини, товщини, кольору тощо зазначених предметів, довжини кабелю. Проте свідки вказали, що автомийка, на яку приїхав ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 дійсно знаходиться поруч із місцем вчинення злочину та є працюючою, жодна особа точно не впізнала ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_9 під час судових засідань, усі свідки показали, що під час скоєння кримінального правопорушення було дуже темно, жоден із свідків не бачив ОСОБА_8 , що робить будь-які протиправні дії, спрямовані на викрадення кабелю, як й іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_9 .

Таким чином, в ході судового розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що висунуте ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не встановлено. В зв`язку з цим суд вважав за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати обвинувачених, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати та ухвалити

новий, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі; ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення.

Також прокурор просить дослідити докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та диски з аудіозаписами фіксації судового процесу.

Вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним і підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку прокурора, викладені у судовому рішенні покази свідка ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не відповідають в повній мірі показам наданими останніми в судовому засіданні. Зокрема свідок ОСОБА_15 окрім іншого показала що прибувши на місце вчинення злочину, побачила автомобіль, якої марки не знає, кольору здається темно-синього. Напарник вийшов з автомобілю, а свідок ОСОБА_15 залишилася і спілкувалася по телефону з заявником та під час телефонної розмови заявник повідомив що поліцейські які прибули стоять саме біля того автомобіля та біля тих людей відносно яких заявник і робив виклик, а також те, що обвинувачені знаходились у брудному вигляді, та свідчить про те, що особи які вчинили злочин знаходились в полі зору заявника аж до моменту приїзду патрульної поліції. Також, свідок ОСОБА_14 окрім іншого показав, що чоловіки, які були біля автомобілю на місці вчинення злочину, були у брудній одежі, на одежі були свіжі сліди землі, одежа на вигляд як робоча. Тоді, на місці ті чоловіки не могли пояснити що вони тут роблять, навіщо їм цей трос і чому у них брудний одяг. Тільки сказали, що вони не причетні ні до чого і дозволили огляд автомобіля. Чий автомобіль, також відразу не пояснили, надали тільки техпаспорт на автомобіль. Також свідок зазначив, що зазвичай люди можуть пояснити що вони роблять у тому або іншому місці. Крім того свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , зазначають що на місці вчинення злочину було погане освітлення, а не зовсім темно.

Однак не зважаючи на покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які мають суттєве значення для встановлення обставин вчинення злочину, суд, на його думку, ухвалюючи виправдувальний вирок в повній мірі не прийняв до уваги зазначені покази, не надавши їм належної оцінки та не зазначив їх у вироку суду.

Також прокурор вважає, що даючи оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 під час судового засідання, суд прийшов до висновку, що показання вказаних свідків різняться між собою стосовно обставин вчиненого злочину, а саме: місця знаходження металевого гаку із тросом, довжини, товщини, кольору тощо зазначених предметів, довжини кабелю. Проте свідки вказали, що «автомийка, на яку приїхав ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 дійсно знаходиться поруч із місцем вчинення злочину та є працюючою.

На його думку, такий висновок суду є безпідставний та необґрунтований, оскільки покази ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 є тотожними та описують одну й ту саму подію та різняться показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 оскільки вони є свідками дій одного й того ж злочину але різними в часі, однак є послідовними та підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зазначає, що суд визнав, як недопустимі докази протоколи пред`явлення для впізнання від 13.11.2017 року, відповідно до ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України. Однак, суд, на його думку, прийшов до такого висновку безпідставно, оскільки будь якої вимоги позиції статистів під час фотографування в ході проведення впізнання особи кримінальним процесуальним законодавством не передбачено, та особи до проведення такої слідчої дії можуть нагинати голову, одягати та знімати головні убори. Крім того твердження суду, що особи-статисти є різними за віком із обвинуваченими, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. При цьому, суд жодним чином не надав оцінку показам свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо в судовому засіданні впізнав обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і показав, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , намагалися викрасти кабель, а також підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд, при ухваленні виправдувального вироку, не визнав висновок експерта № 1/8,1/4872 від 20.12.2017 року як недопустимий доказ, а лише вважав, що висновок експерта сам по собі не є доказом вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у інкримінованому злочині, оскільки буксирувальний трос із металевим гаком саме й задля того пристосований, щоб чіпляти за бампер автомобіля у разі поламки автомобіля. Тому, на зазначених речових доказах можуть бути присутні фрагменти з самого бамперу автомобіля.

Також суд посилається на покази надані у судових засіданнях інспекторами управління патрульної поліції м. Дніпра ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які першими прибули на місце вчинення правопорушення та зазначили, що металевий трос із гаком були знайдені саме у багажнику автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , до яких не було прив`язано ніякого кабелю.

Однак, а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду багажник зазначеного автомобіля не оглядався та що в ньому знаходиться і на даний час не встановлено.

Зазначає, що під час судових дебатів у вказаному кримінальному провадженні сторона захисту посилалася на докази, які не були дослідженні в судовому засіданні, та фактично надала нові докази, які необхідно було дослідити, у зв`язку із чим прокурором було заявлено клопотання про відновлення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

Заявлене стороною обвинувачення клопотання про відновлення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд залишив без задоволення, не навівши підстав прийняття такого рішення.

Вважає, що цим самим суд порушив засади змагальності та позбавив прокурора його права передбаченого ст. ст. 91, 92 КПК України довести винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, чим поставив сторони у нерівні умови стосовно подання до суду доказів та доведення перед ним їх переконливості, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, прокурор вважає, що суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу доказам сторони захисту, та не дав належну правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, ухвалив немотивований вирок, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного спростування.

Крім того вважає, що істотним порушенням кримінального процесуального закону є порушення судом прав потерпілого. Так, 03.09.2018 року обвинувачення відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було змінено в частині правової кваліфікації вчиненого злочину, а саме з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Проте, в ході судового засідання судом не було роз`яснено потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, як того вимагає ч. 3 ст. 338 КПК України, та не з`ясовано його думки з приводу реалізації такого права.

На вказану апеляційну скаргу захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_18 були подані заперечення, в яких вона просила відхилити апеляційну скаргу, а вирок суду залишити без змін.

Захисник вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а показання свідків на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, спотворені прокурором.

На його думку суд правильно визначив як недопустимими докази - постанову про призначення судової експертизи, висновок експерта та надав перевагу показам свідків, які перші прибули на місце події.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які просили скасувати вирок із-за суттєвих порушень вимог закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, обвинувачених та захисника ОСОБА_10 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду, - залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що вирок може бути обґрунтовано лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні в умовах відкритого, усного і гласного судового розгляду. Отже, суд повинен допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи слідчих дій та інші документи.
Перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги кримінального процесуального закону належним чином не виконав та допустив такі його порушення, які згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, такими, які перешкоджають або можуть перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Приймаючи рішення про ухвалення виправдувального вироку, суду слід мати на увазі, що у відповідності до ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
У разі визнання особи виправданою, в мотивувальній частині вироку, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;
Із суті наведеної вище норми кримінального процесуального закону вбачається, що в резолютивній частині виправдувального вироку, крім того, належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані органом досудового слідства, так і в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про те, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані. Належним чином не було перевірено висновки органу слідства про те, що саме при обставинах викладених в обвинувальному акті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що призвело до передчасного висновку до ухвалення виправдувального вироку.
Відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.
Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису, під час судових дебатів у вказаному кримінальному провадженні сторона захисту посилалася на докази, які не були дослідженні в судовому засіданні, та фактично надала нові докази, які необхідно було дослідити, у зв`язку із чим прокурором було заявлено клопотання про відновлення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.
Проте, заявлене стороною обвинувачення клопотання про відновлення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд першої інстанції залишив без задоволення, не навівши підстав прийняття такого рішення.
На думку колегії суддів, суд суттєво порушив засади змагальності та позбавив прокурора його права, передбаченого ст. ст. 91, 92 КПК України довести винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, чим поставив сторони у нерівні умови стосовно подання до суду доказів та доведення перед ним їх переконливості, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 3 ст. 338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Колегія суддів зазначає, що 03.09.2018 року обвинувачення відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було змінено в частині правової кваліфікації вчиненого злочину, а саме з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України на ч. 3 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України. Проте, в ході судового засідання судом не було роз`яснено потерпілому його право підгримувати обвинувачення у пред`явленому обсязі, та не з`ясовано його думку з приводу реалізації такого права.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції позбавив потерпілого можливості скористатися наданими йому процесуальним законом правами, зокрема на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, висловлення думки щодо подальшого судового розгляду та необхідності дослідження тих чи інших доказів, про призначення покарання обвинуваченим тощо.
Наведені обставини, відповідно до ст. ст. 410, 411 КПК України, свідчать про судового розгляду, невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинувачених. Зазначені порушення кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При таких обставинах, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку з направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для нового судового розгляду.
При цьому, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги, оскільки судове рішення скасовується з процесуальних підстав.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно дослідити обставини та докази, які мають істотне значення для кримінального провадження, перевірити обґрунтованість висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі підлягають ретельній, всебічній перевірці, та аналізу судом першої інстанції при новому розгляді справи.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 , - задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4