Справа № 755/4658/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000932 від 22.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого не офіційно, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 21 квітня 2022 року приблизно о 16:00, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Романа Шухевича 2Т, поблизу ТРЦ «Sky mall», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи ручну осколкову гранату РГД-5.
У подальшому, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, почав зберігати ручну осколкову гранату РГД-5 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на носіння і зберігання вибухового пристрою та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, 22.04.2022 року о 16:30, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Петра Вершигори 4, здійснив носіння ручної осколкової гранати РГД-5, яка знаходилась у кишені його власної сумки.
У подальшому, 22 квітня 2022 року в період часу з 18:05 по 18:22, під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_3 , в присутності двох понятих, із сумки, яка була одягнена через плече останнього, було вилучено ручну осколкову гранату РГД-5.
Згідно висновка експерта № СЕ-19/111-22/12081-ВТХ від 30.05.2022 року:
Надані на дослідження предмети є одним промислово виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та одним промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом ручної осколкової гранати РГД-5.
Наданний на дослідження споряджений корпус ручної осколкової гранати РГД-5 представляє собою конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, до вибухових пристроїв та бойових припасів не відноситься. Вибухова речовина, якою споряджено наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати РГД-5 придатна до вибуху при застосування відповідних засобів детонування.
Наданий на дослідження уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2, представляє собою вибуховий пристрій промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів. Наданий на дослідження уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 придатний до вибуху і створення вибухового імпульсу для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини.
При поєднанні в єдину конструкцію наданого на дослідження корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 з наданим на дослідження, уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2, що передбачено їхніми конструктивними особливостями і призначенням, вони будуть утворювати ручну осколкову гранату РГД-5, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів.
Ручна осколкова граната РГД-5, яка утворюється при поєднанні в єдину конструкцію наданих на дослідження корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 і уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, придатна до вибуху.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав суду про те, що 21 квітня 2022 року приблизно о 16:00 поблизу ТРЦ «Sky mall» в м. Києві дійсно йому подарували ручну осколкову гранату РГД-5, яку він прийняв (придбав) та почав зберігати у сумці вдома. Дозволу на придбання, зберіганн, носіння боєприпасів та вибухових пристроїв у нього немає. На другий день, він зрозумів, що зберігання гранати є небезпечним, тому вирішив віднести її в органи поліції. 22.04.2022 року, коли він йшов до правоохороних органів з метою віддати їм гранату, він побачив працівників патрульної поліції, підійшов до них, розказав про гранату. Працівники поліції провели його особистий обшук, під час якого вилучили ручну осколкову гранату РГД-5, а потім викликали вибухотехнічну службу. Зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У вчиненому щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 . Вина обвинуваченого ОСОБА_3 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства. Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив незаконне придбання, зберігання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, інвалід 3 групи, одружений, працює не офіційно, раніше не судимий. Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому. Щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кожного з кримінальних правопорушень, у т.ч. їх час, місце, спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к). Обвинувачений у судовому засіданні висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки, обіцяв нічого протиправного не вчиняти.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, особи обвинуваченого, який є людиною молодого віку, має постійне місце проживання, одружений, його стан здоров`я (інвалід 3 групи) та спосіб життя (працює), раніше не судимий, його ставлення до скоєного (вину визнав, щиро каявся), наявності пом`якшуючої обставини, беручи до уваги думку державного обвинувача, який просив застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 4 ст. 75 наведеного Кодексу, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК, такі обв`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання. У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим. Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід обвинуваченому у цьому кримінальному провадженню не обирався.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 124 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, який передано на зберігання в камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 018048 від 23.05.2022 року), а саме: корпус гранати РГД-5, запал тилу УЗРГМ-2 знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової експертизи за № СЕ-19/111-22/12081-ВТХ від 30.05.2022 року у сумі 2745 грн 92 коп.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1