КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/752/2022 Категорія - ч. 3 ст. 186 КК України
Єдиний унікальний номер 360/1394/18 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000226, внесеного до ЄРДР 29 березня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , - кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 3 червня 2019 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Маяк м. Алушта Автономної Республіки Крим, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2003 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до одного року позбавлення волі;
- вироком Алуштинського міського суду АР Крим від 20 жовтня 2003 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до одного року шести місяців позбавлення волі;
- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2005 за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі;
- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до п`яти років шести місяців позбавлення волі;
- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 18 серпня 2017 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, громадянин України, з початковою загальною освітою, непрацюючий, неодружений, має одну малолітню дитину, який проживає в АДРЕСА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , раніше судимий:
- вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2012 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі;

- вироком Літинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі;

- вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до трьох років одного місяця позбавлення волі;

- вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до трьох років трьох місяців позбавлення волі;

- вироком Радехівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 22 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11
ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими у тому, що 29 березня 2018 року приблизно о 14-й годині в смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області за попередньою змовою між собою, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна прийшли до належного ОСОБА_13 будинку АДРЕСА_4 і, знайшовши ключ від вхідних дверей, проникли до цього будинку, де ОСОБА_7 , діючи в межах єдиного з ОСОБА_6 злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна, заховав до кишені куртки належні потерпілій ОСОБА_13 ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, вагою 11 г вартістю 12622 гривні 50 копійок, та хрестик, виготовлений із золота 585 проби, вагою 4 г вартістю 4590 гривень, але в цей час вони були помічені у будинку знайомим потерпілої - ОСОБА_14 . Проте, обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , незважаючи на це, не маючи реальної можливості розпорядитись викраденим майном, з метою відкритого заволодіння золотими виробами потерпілої ОСОБА_13 , відчинивши вікно будинку, втекли з місця вчинення злочину, і таким чином відкрито заволоділи майном ОСОБА_13 на загальну суму 17212 гривень 50 копійок.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - кожного - на користь держави відшкодування процесуальних витрат вартість проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 143 грн., вирішено питання речових доказів.

В апеляційній скарзізахисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,та закрити кримінальне провадження відносно нього.
Апелянт вказує на те, що органом досудового слідства не здобуто жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини її підзахисного у вчиненні грабежу, а в основу обвинувального вироку в частині визнання винним ОСОБА_6 покладено лише показання іншого обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Крім того, апелянт вказує на те, що подія кримінального правопорушення відбулась близького 13.00 год., а з показань свідків та потерпілої вбачається, що ОСОБА_6 було затримано в період часу з 13.00 до 14.00 год., і при цьому у ОСОБА_7 були вилучені золоті вироби , які бачили потерпіла і свідки, а затримання обох було оформлено значно пізніше і при оформленні у ОСОБА_7 були вилучені золоті вироби.
Також апелянт зазначає про те, що протокол огляду місця події був складений у період з 14.30 год. до 15 год., і при складанні протоколу обвинувачені вже були затримані.
Окремо захисник наголошує на тому, що єдиним доказом винуватості ОСОБА_6 є показання другого обвинуваченого ОСОБА_7 , які викликають сумніви, оскільки останній намагався перекласти свою вину на ОСОБА_6 .
Адвокат ОСОБА_8 вважає, що матеріали справи не містять достатність доказів вчинення її підзахисним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, а тому вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а провадження закриттю.
У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_6 зазначила про те, що наявними доказами у справі не підтверджується вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а тому в цій частині просить провадження закрити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та пом`якшивши йому покарання, оскільки ОСОБА_6 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, щиро кається.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вироку суду у частині визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, оскільки вважає вирок суду в цій частині незаконним та необґрунтованим у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та в цій частині закрити провадження.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 під час судового розгляду не заперечував того, що 29 березня 2018 року близько 14-ї години перебував у житловому будинку АДРЕСА_4 . Щодо мотивів свого перебування у вказаному житловому будинку ОСОБА_7 пояснював, що прийшов до будинку на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким він познайомився у місцях позбавлення волі та який попросив допомогти забрати його речі з будинку, який винаймав. Обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показаннях стверджував, що не мав наміру вчиняти крадіжку, а зайшов до чужого будинку лише щоби допомогти ОСОБА_7 забрати якісь речі. Суперечності у показаннях обвинувачених мали істотне значення для висновків суду під час вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 . Докази, які б спростовували показання ОСОБА_7 щодо обставин, за яких він потрапив до будинку потерпілої ОСОБА_13 , під час судового розгляду у кримінальному провадженні стороною обвинувачення надані не були. Докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, є неприпустимими та недостатніми, і не могли бути покладені в обґрунтування обвинувального вироку.
Захисник посилається на те, що досліджені судом першої інстанції докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, не підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу на викрадення чужого майна з будинку і подальше відкрите викрадення чужого майна, та не виключають можливість іншої версії інкримінованої події, і є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_7 .
Окремо апелянт звертає увагу на те, що з показань свідка ОСОБА_14 не вбачається, що у момент виявлення сторонніх осіб у будинку потерпілої, він усвідомлював протиправний характер їх дій, спрямований на таємне, а в подальшому на відкрите викрадення чужого майна. Щодо пред`явлення осіб для впізнання від 11 червня 2018 року, які проводилися із свідком ОСОБА_14 , під час яких він впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, яких він виявив у будинку потерпілої і які намагалися від нього утекти, захисник звертає увагу на неприпустимість даних доказів через їх недостовірність, яка полягає у тому, що свідок ОСОБА_14 після фактичного затримання обвинувачених разом із ними та свідком ОСОБА_15 прибув до місця події, будинку потерпілої ОСОБА_13 , де перебував тривалий час, а потім прослідував до Бородянського ВП, де також мав можливість бачити обвинувачених.
Також захисник наголошує на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_14 виявив сторонніх осіб у будинку потерпілої ОСОБА_13 29березня 2018 року близько 13 години, а затримані вказані особи були у лісі поблизу смт.Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області о 17 год. Огляд місця події у будинку потерпілої проводився 29 березня 2018 року з 14.30 год. до 15 год., і згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_13 станом на 13.15 год. обвинувачені вже були затримані. Окрім того, захисник зазначає про те, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 у його присутності у лісі співробітниками поліції, які під`їхали, у ОСОБА_7 були виявлені золоті вироби. Показання свідка ОСОБА_14 суперечать змісту протоколу затримання ОСОБА_7 від 29 березня 2018 року, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені і вилучені: одна пара сережок, ланцюжок із металу жовтого кольору з хрестиком із металу жовтого кольору. На переконання захисника, наведені обставини свідчать про те, що момент затримання ОСОБА_7 , згідно ст.209 КПК України, відбувся не пізніше 13.15 год. 29 березня 2018 року, проте, допит підозрюваного ОСОБА_7 був проведений з 16.55 год. до 17.10 год. 30 березня 2018 року. Захисник вважає, що вказана процесуальна дія проводилася безпосередньо після такої процесуальної дії, як вручення письмового повідомлення про підозру, передбаченої ст.278 КПК України, проте, відомості про дату і час вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Окремо апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що пред`явлення осіб для впізнання від 11 червня 2018 року проводилися більше, ніж через два місяці після затримання обвинувачених 29 березня 2018 року.
З урахуванням наведеного, захисник просить вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_7 скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що під час судового розгляду, зокрема під час допиту потерпілих, не було з`ясовано, чи знають потерпілі когось із обвинувачених, чи зустрічались вони раніше та за яких обставин.

Також, як вказує обвинувачений ОСОБА_7 , не було з`ясовано, хто з обвинувачених кому телефонував, а будь-які посилання сторони обвинувачення на існування попередньої змови є нічим іншим як особистою думкою прокурора, яке не має фактичного підтвердження та не може бути взята до уваги як допустимий доказ.

Крім того, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлення вказаних обставин дало б достатньо підстав суду вважати його показання правдивими, що суттєво б вплинуло на винесення рішення, на яке подана, на разі, апеляційна скарга.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, згідно з якою просить скасувати вирок суду в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та закрити кримінальне провадження відносно нього, мотивуючи тим, що оскаржуваний вирок суду ґрунтується лише на припущеннях, оскільки відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували його причетність до вчиненого злочину.
Обвинувачений вказує на те, що у березні 2018 року приїхав на гостини до знайомого ОСОБА_7 , який проживав з співмешканкою. Згодом ОСОБА_7 запропонував йому поїхати з ним до смт. Клавдієво-Тарасове, забрати речі з квартири, яку ОСОБА_7 винаймав у момент сварки із співмешканкою, на що він погодився. Однак, стверджує, що він нічого протизаконного не вчиняв, а побіг за ОСОБА_7 лише тому, що останній сказав, що прийшов його кредитор та треба бігти.

Заслухавши доповідь судді,
- захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг,
- захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , яка за згодою з обвинуваченим ОСОБА_6 просила змінити вирок та призначити більш м`яке покарання підзахисному, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, так як ОСОБА_6 вчинив саме крадіжку, без участі ОСОБА_7 ;
- обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав позицію захисника ОСОБА_11 , вказавши, що він вину визнає у вчиненні злочину, що саме він один вчинив даний злочин, що на час розгляду справи в суді першої інстанції у нього була інша позиція, але обставини на даний час змінились, а тому просить пом`якшити покарання;
- прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим;
- дослідивши матеріали кримінального провадження та повторно дослідивши наявні у справі докази, а також допитавши за клопотанням сторони захисту свідка,
- обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Згідно з показаннями у судовому засіданні 14 травня 2019 року обвинуваченого ОСОБА_7 29 березня 2018 року близько 10 години ранку до нього подзвонив ОСОБА_16 та запропонував допомогти забрати речі з будинку тому, що у Вівчарика закінчуються строки оренди, йому не було за що заплатити, і ОСОБА_16 хотів переїхати на іншу квартиру, що це займе декілька хвилин. Вівчарика він знає дуже давно, близько 5,5 років, познайомились у тюрмі, людина непогана. Якщо потрібно у важкий час людині допомогти, то він ( ОСОБА_17 ) допоможе. З моменту відбуття покарання до 29 березня з Вівчариком він не бачився взагалі. Вівчарик звільнився на місяць раніше, ніж він. Вони переписувались в контактах. Де проживав на той час ОСОБА_16 , він не знає, у кожного своє особисте життя. Вівчарик зателефонував для того, щоб він допоміг перевезти речі, на що він погодився. Він зустрівся з Вівчариком біля магазину «Фора» в м. Бучі одразу біля зупинки електрички близько 10:30 год., ще купив хліба, масла, які заніс до дому. Після цього він разом з Вівчариком сіли на електричку і поїхали у Клавдієво. У с. Клавдієво ніколи в житті раніше не був. По приїзду в с. Клавдієво зайшли на подвір`я, ОСОБА_16 дістав ключі, відкрив хату, ОСОБА_16 сказав почекати його, а сам пішов забирати свої речі. Вівчарик зайшов у першу кімнату, де ліворуч двухспальне ліжко, два комодики, на комодику ліворуч лежало золото. Вівчарик взяв золото, далі вийшов і сказав йому потримати, а сам пішов збирав ще свої речі. Ще не пройшло двох хвилин, як у будинок зайшла людина. Він ( ОСОБА_17 ) зайшов у другу кімнату і сказав Вівчарику, що або прийшли гості або господар прийшов. Вівчарик подивився у вікно, а потім пішов на кухню чи то в коридорчик, це не можливо назвати кухнею. Вівчарик відкрив вікно, вискочив і побіг. Він ( ОСОБА_17 ) також перелякався і побіг за Вівчариком, щоб повернути ОСОБА_16 речі, а самому повернутись додому. Добіг до лісу і там ОСОБА_16 загубив. Не бачив ОСОБА_16 ніде. Потім він вийшов на дорогу і стояв на дорозі, і вже на дорозі його спіймали. Він зупиняв автомобіль, вийшла людина з автомобіля і вдарила його, посадила його в автомобіль. Пройшло близько 5 хвилин, з лісу вибігла інша людина. Коли вже приїхали до будинку і тоді вже побачив ОСОБА_16 . Під час затримання його обшукували. Так як він ( ОСОБА_17 ) раніше судимий, то міг викинути речі і не було б жодних доказів. Окрім золотого ланцюжка та хрестика, він не знає, що ще було викрадено. Все вилучили, все повернули, більше нічого у нього не було. Те, що ОСОБА_16 дав йому ( ОСОБА_17 ) в руки, щоб не загубити, те й було у нього. Заперечує свою вину, крадіжку не здійснював, наміру здійснювати крадіжку у нього не було. Втікав тому, що біг за Вівчариком, щоб повернути речі. На дорозі його затримала не поліція, а потерпілої знайомий, брат чи кум, чи сват цивільна особа. ОСОБА_18 була одягнена у лісогосподарське, і та людина його вдарила, на що він запитав, за що, а та особа відповіла, що за крадіжку. Потім його доставили до будинку, а потім до поліції. Той чоловік на дорозі був один в автомобілі, а другий з лісу вибіг на дорогу, можливо, вони зідзвонились. На землі були сліди ОСОБА_16 , але далі сніг розтанув, і він ( ОСОБА_17 ) збився зі сліду. Чоловік, автомобіль якого він зупинив, посадив його в автомобіль, а потім під`їхала патрульний автомобіль з поліцією. Під`їхали до будинку, там біля будинку ще стояли. З моменту зупинки транспортного засобу до моменту затримання пройшло близько 15 хвилин. Півгодини пройшло до того, як він потрапив до поліції, була близько о пів на четверту. Біля будинку, коли перебували, шукали ключі від вхідних дверей, не змогли їх знайти. Після того хвилин через 15 відкрили будинок, забігли всередину, там було багато грошей, але сказали, що гроші на місці, тільки не було золотих виробів. Він ( ОСОБА_17 ) чув, що про це говорили. Особу свідка, яка впізнавала біля будинку, то та особа за ним бігла в лісі, бігла до кінця, але в лісі та особа не могла його знайти. Та особа знаходилась біля нього після того моменту, як він зупинив автомобіль. До будинку потерпілої та особа приїхала і також там була, і поліція також там була. Були там близько 40 хвилин, а далі перебували в автомобілі. Після того, як його привезли до поліції, його дуже сильно побили, примушували говорити, що він вчинив крадіжку, і він погодився. Три доби тримали в поліції, і дуже жорстоко його побили, а тому він був на все згідний.

Згідно з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, злочину він не вчиняв. 29 березня 2018 року він перебував у гостях у ОСОБА_17 в м. Бучі. Із ОСОБА_17 познайомився, коли відбував покарання, у місцях позбавлення волі. Проживав у ОСОБА_17 десь з 25 березня. 29 березня зранку прокинувся, нічого особливого не було, поїли. Потім ОСОБА_17 попросив його поїхати забрати речі з будинку, який ОСОБА_17 орендував. У будинку знаходились речі ОСОБА_17 . Будинок знаходився у населеному пункті Клавдієво. Через декілька годин вони пішли на станцію, взяли квитки і поїхали до ОСОБА_19 . На станції Клавдієво-Тарасово вийшли і пішли дорогою. Потім прийшли до двору будинку, зайшли у двір, де ОСОБА_17 відійшов, а він залишився посеред двору. ОСОБА_17 не було декілька хвилин, потім підійшов ОСОБА_17 , відкрив двері будинку, і вони вже зайшли у будинок. Будинок розділений на декілька мешканців. Коли вони зайшли у будинок, там нічого не відбувалось. Він постояв біля столу комп`ютера. Йому невідомо, що в той час робив ОСОБА_17 . Потім прийшов свідок ОСОБА_20 . Побачивши свідка, він пішов кликати ОСОБА_17 . Дійшовши до куту коридору і крикнув ОСОБА_17 . Сурмай вийшов, а він ОСОБА_17 сказав, що прийшов якийсь мужчина. Двері від будинку, здається, були зачинені, але він їх не закривав. Реакція ОСОБА_17 здивування, сказав, що винен гроші ОСОБА_20 . Далі ОСОБА_17 відчинив вікно і почав втікати, і він ( ОСОБА_16 ) не зрозумів, що відбулось і побіг за ОСОБА_17 . Можливості перегукуватись із ОСОБА_17 не було, так як бігли на різних дистанціях. Та особа наздоганяла їх, кричав, щоб вони зупинились. Він ( ОСОБА_16 ) не зупинився тому, що не зрозумів, як так трапилось, що ОСОБА_17 почав втікати, та ще й таким способом. Їх наздогнали в лісі біля закинутого будинку. Він опинився там, так як ОСОБА_17 також туди побіг, а він побіг за ОСОБА_17 . Потім, зрозумівши, що не розумно просто бігти, він зупинився. Він був з ОСОБА_20 , який покликав ще одного чоловіка. Прийшов ще один чоловік, трохи побив його, залишився, а ОСОБА_21 побіг за ОСОБА_17 . Потім прийшла потерпіла на те місце, де його затримали. Потерпіла у нього запитувала, чи він знає, у чий будинок проник, на що він сказав, що в будинок не проникав. Потерпіла запитувала, що він викрав, почали шукати по його кишенях. Нічого не знайшли тому, що він нічого не брав. Йому невідомо, чому його показання не співпадають з показаннями ОСОБА_17 , у кожного своя лінія захисту.
Про те, що у ОСОБА_17 був золотий ланцюжок, то він дізнався тільки тоді, коли її у ОСОБА_17 вилучили. З приводу золотого ланцюжка ОСОБА_17 йому нічого не говорив. Сурмай говорив, що його речі потрібно забрати, він у тому будинку орендував квартиру, коли не проживав з дружиною на момент сварки з дружиною. Коли прийшов ОСОБА_20 , то він ( ОСОБА_16 ) не міг дивитись у вікно тому, що він знаходився у коридорі, через вікно він не виглядав, свідка ОСОБА_20 бачив через двері. У вікно першим вискочив ОСОБА_17 , а далі він. Кого першого намагався схопити ОСОБА_20 , не знає. Після того, як він вискочив з вікна, свідка ОСОБА_20 не бачив, а побачив ОСОБА_20 вже, коли вибіг з двору. Коли вибіг з двору, то побіг у праву сторону, на вулицю, на якій проживає потерпіла, через хвіртку перелазив. Коли вибіг, повернувся і побачив, що біжить ОСОБА_22 , бачив його. В цей час ОСОБА_17 знаходився ненабагато попереду. В м. Клавдієво ніколи не проживав, раніше в ОСОБА_23 не бував, тільки один раз був у м. Києві у своєму житті. У Бородянському районі вперше, в ОСОБА_24 списались з ОСОБА_17 через застосунок «Вконтакті», дізнався, що ОСОБА_17 звільнився, запросив у гості до себе. Сурмай проживав на останньому поверсі в однокімнатній квартирі з дружиною, двоє дітей.

Вказані обставини обвинувачені підтвердили й під час апеляційного розгляду.
Проте, у подальшому в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказав про те, що він один вчинив саме крадіжку, без участі ОСОБА_7 та без домовленості з останнім.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_13 у судовому засіданні 5 лютого 2019 року, 29 березня 2018 року приблизно о 13.15 год. їй зателефонував її чоловік - ОСОБА_15 , який повідомив, що їх обікрали, і пояснив, що працівник, який повинен був встановити у них у будинку тренажер, - ОСОБА_14 приходив до їхнього будинку і побачив двох невідомих осіб, які стали від нього тікати. Ключі були біля будинку. Коли ключ клали біля будинку, біля подвір`я не були присутні інші особи. Потім вона бачила, що замок у дверях зламаний не був, він був відкритий ключем. Де знаходився ключ від будинку, знали тільки вона, чоловік та працівник. Зі слів ОСОБА_14 , особи, які перебували у будинку, почали тікати, а він намагався наздогнати їх. Як їй потім стало відомо, ті особи вистрибували через вікно кухні, яке було відкрите, штора була зірвана, на кухні вікно було відчинене, на вхідних дверях пошкоджень не було. Згодом вона спілкувалась з чоловіком ОСОБА_15 , який їй повідомив, що рухається у напрямку залізниці. Коли вона їхала додому, то побачила патрульну поліцію, зупинилася і попросила у патрульних допомоги, бо їй не було відомо, що далі буде. Патрульна поліція поїхала за нею. По дорозі вона ще раз зідзвонилась із чоловіком, який повідомив, що знаходиться біля переїзду в Клавдієво, що наздоганяють двох хлопців, які були в їх будинку. Вона під`їхала до переїзду, за нею під`їхала патрульна поліція. Тоді як раз випав сніг і було видно, в якому напрямку пішли сліди. Разом з патрульною поліцією йшли по слідах, але побачили, що одного з хлопців вже затримав її чоловік і брат чоловіка. Патрульна поліція, як їй здається, затримала Вівчарика, а чоловік побіг далі у бік лісу наздоганяти іншого. Були здогадки, куди другий буде бігти. Спершу було затримано ОСОБА_16 в лісі, за лісгоспом метрів 200-300 від залізничної колії. Сурмая затримали на шосе біля Клавдієво. Він вибіг з лісу, автодорога Київ-Ковель, і його було затримано уже на автодорозі - це близько 3-4 км від місця події. Поліція забрала цих хлопців, а вона з чоловіком поїхали додому. Обвинувачених ОСОБА_16 і ОСОБА_17 раніше не бачила, ніде раніше не перетинались. Коли обвинувачених було затримано, вони нічого не казали, мовчали. У будинку речі були розкидані, з шафи були витягнуті речі, все було перевернуте, у приліжкових тумбочках також все було викинуто, речі були не на своїх місцях. Вдома вона зрозуміла, що не вистачає золотих прикрас - золотого ланцюжка і золотого хрестика, а також деяких предметів біжутерії. Один ланцюжок з хрестиком був на тумбочці біля ліжка, а інший ланцюжок лежав в кімнаті на комоді, і, як їй здається, таж лежали сережки. На вигляд це був звичайний хрестик близько 6-7 грам його вага, зображено ОСОБА_25 Христа на розп`ятті, золото 585 проба все один матеріал. Що стосується особливостей ланцюжка, 55-60 см, вага 210-211 грамів, золотий із вставками білого золота, здається, ще був ланцюжок 3,50 грам, 60 см, він тоненький був, золотий.
Згідно з показаннями у судовому засіданні 5 лютого 2019 року свідка ОСОБА_15 він з обвинуваченими познайомився за обставин, коли їх наздоганяв. Це було 29 березня 2018 року. Того дня він був на роботі, знаходився у лісі в населеному пункті Клавдієво-Тарасове. Він домовився з одним з працівників - ОСОБА_26 , щоб той встановив у них дома тренажер. Ключ він ( ОСОБА_27 ) залишив біля будинку. Ключ там зберігали, тому, що ОСОБА_28 мав прийти до будинку і встановити тренажер. Перед цим він сказав безпосередньо ОСОБА_29 , де лежить ключ. Потім перевіряв те місце, ключа там не було. Близько 12-13 год., точно час не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_28 та повідомив, що до них у будинок залізли якісь особи, які зараз в будинку, що він двері тримає, але ті особи вискочили через вікно та почали тікати. Особи, які були у будинку, самі закрились у будинку. Двері в будинку закриваються зсередини на крутилку, можна зсередини закритись у будинку без ключа. ОСОБА_28 потім говорив, що коли підійшов до будинку і почав шукати ключ, то ключа не було. Вхідні двері повністю прозорі зі скла, і, зі слів ОСОБА_30 , останній побачив, що в домі є дві особи, які почали метушитись, бігати по будинку, і вискакувати з вікна кухні. На якій відстані ОСОБА_31 бачив тих осіб, йому ( ОСОБА_15 ) невідомо. Він сказав ОСОБА_29 бігти за цими особами, а сам сів у автомобіль і поїхав до будинку. Приїхав у Клавдієво до переїзду, і по дорозі, як їхав, телефонував до ОСОБА_32 , який сказав, що ці особи бігли по залізниці, і він ( ОСОБА_20 ) біжить за ними. Коли він ( ОСОБА_15 ) під`їхав до переїзду, то ОСОБА_28 уже був там, і сказав, що ті особи побігли до лісу. Він та ОСОБА_28 далі погнались за тими особами. Одного наздогнали і зловили в лісі біля будинку, коли обвинувачений заліз під шиферину. З цим обвинуваченим залишився його ( ОСОБА_15 ) брат, щоб утримати ту особу до приїзду міліції, оскільки йому ( ОСОБА_27 ) зателефонувала дружина ( ОСОБА_13 ), яка повідомила, що їде з міліцією до них Він ( ОСОБА_27 ) разом з ОСОБА_26 побігли за другою особою по слідах, так як був сніг, а також він давав орієнтування всім хлопцям лісникам, що особа бігла в напрямку Пилиповичі, а хтось з хлопців мав бути на трасі. Сліди вели на кладовищі, з якого та особа вибігла на трасу. Його ( ОСОБА_27 ) товариш допоміг затримати другого обвинуваченого. Він ( ОСОБА_27 ) зателефонував дружині, яка з міліцією під`їхала до них. Працівники поліції забрали другого обвинуваченого, привезли до будинку, але до будинку обвинувачених не заводили, вони перебували на вулиці. Двері не були зламані, замок був відчинений, ключа не було. Коли ті особи вистрибували, то перевернули вазони, у будинку був безлад, дружина помітила, що зникло золото - два ланцюжка. Одного обвинуваченого, як зловили, то був виявлений у кишені ланцюжок, а у другого запитали, то він сказав, що по дорозі викинув. Місце, де викинув ланцюжок, особа не вказувала. Він не пам`ятає, чи були на обвинувачених одягнені рукавиці, коли їх затримали. Потім обвинувачених далі повезла поліція. Він не бачив, щоб у будинку проводились слідчі дії з обвинуваченими. Була пізніше слідчо-оперативна група, знімали відбитки пальців, мазали все, оглядали будинок. Чи вилучалось щось у затриманих Вівчарика та ОСОБА_17 , він не бачив. Працівники патрульної поліції сказали, що будуть вилучати ланцюжок при свідках в поліції, в його ( ОСОБА_15 ) присутності нічого не вилучали. На трасі дружина попросила працівників поліції, щоб обвинувачених обдивились, бо нічого не буде. У когось в кишені лежав ланцюжок, який не діставали. Так як поліція була дорожня, то працівники говорили про те, що все будуть робити слідчі. Дружина просто просила, щоб вони подивились, чи є в обвинувачених щось в кишенях. Обвинувачені самі зізнавались, що обидва були у будинку. Хтось з обвинувачених говорив про те, де був ключ від будинку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому зазсіданні зприводу подій, які мали місце 29 березня 2018 року показав, що в обідній час прийшов до домоволодіння ОСОБА_13 встановити тренажерне обладнання. Вдома нікого не було. Він передзвонив до ОСОБА_13 , яка сказала, де лежить ключ, але ключа під вазоном не було. Він почув шум в будинку. Він взявся за ручку дверей, які були відчинені, почув голоси в будинку «Що робимо». Голос зникав у дальній кімнаті, а він ( ОСОБА_14 ) перебував біля дверей на сходовому майданчику. Всередину будинку не заходив, двері зачинив, ручку дверей припідняв. Зрозумів, що в будинку знаходяться злодії, бо інших осіб там не могло бути. Чи здійснювали ці особи, які перебували у будинку, будь-які інші дії, крім втечі, він не бачив. Потім побачив обох обвинувачених у вікні будинку. Вікно знаходиться на відстані одного метру від дверей. Він ( ОСОБА_14 ) стояв біля дверей ручку вверх тримав. Потім побачив силует і обличчя ОСОБА_17 , а далі обвинувачені вискочили через вікно кухні. Момент вистрибування обвинувачених з вікна він бачив. Особи намагались втекти, а він, виходить, з правої сторони перегородив їм дорогу, і тому через кухню вони вискочили на вулицю. Він зістрибнув зі сходинок, і йому не вистачило буквально 20 сантиметрів, щоб схопити ОСОБА_17 . Далі обвинувачені вибігли з двору і побігли в сторону залізниці прямо, а потім повернули ліворуч. Він зателефонував до ОСОБА_15 , сказав, що було пограбування. ОСОБА_15 сказав йому бігти за обвинуваченими, і він побіг. Обвинувачені побігли в бік залізниці прямо, а потім повернули до переїзду, вискочили на залізницю, бігли у сторону переїзду по залізницю. Він кричав обвинуваченим, щоб зупинились. Біля переїзду були працівники залізниці. Відстань від обвинувачених до працівників залізниці була невелика, але обвинувачені праворуч заскочили у ліс і побігли по лісу. Всю дорогу він біг за обвинуваченими. Спершу спіймали Вівчарика, так як він перескочив паркан, а брат ОСОБА_15 також біг з ним ( ОСОБА_14 ), тільки позаду. Брат ОСОБА_15 побіг за будинок, а ОСОБА_14 з іншої сторони будинку. Вівчарик сховався. Коли підбіг ОСОБА_33 , то він з ОСОБА_34 побігли за ОСОБА_17 по сліду. Перебігли кладовище, дорогу перебігли також, по Варшавській трасі бігли по слідах, по грязюці, по калюжах. Далі його ( ОСОБА_14 ) знайомі телефонували, запитували, де він знаходиться. У той момент він був близько 200-300 метрів до Варшавської траси, чув звуки автомобілів. Знайомі повідомили, що вони вже так. По слідах він втратив ОСОБА_17 , не зміг зорієнтуватись, куди останній далі побіг. Коли вийшов на Варшавську трасу, то дізнався, що ОСОБА_17 спіймали друзі. Там були вже ОСОБА_13 , а також працівники поліції. Затриманого не обшукували. Працівники поліції просто подивились у кишені та побачили золото. Золото з кишені не діставали. Далі поїхали до буднику ОСОБА_13 . У той момент один з обвинувачених сидів у автомобілі, а інший обвинувачений стояв біля автомобілю, не розмовляли. Коли ОСОБА_16 затримали біля шиферу, то ОСОБА_16 казав, що бігти нікуди не буде і все. Чи був хтось з обвинувачених одягнений у рукавиці, не пам`ятає. Під час досудового розслідування з ним проводили впізнання ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Він впізнав обвинувачених як тих осіб, яких бачив у будинку. Сурмая бачив у будинку ОСОБА_13 , а ОСОБА_16 впізнав по куртці, коли той тікав з будинку, ОСОБА_17 запам`ятав, тому що бачив обличчя, а ОСОБА_16 впізнав по одягу. Коли наздогнали ОСОБА_16 , він ( ОСОБА_14 ) нічого у ОСОБА_16 не запитував, не розмовляв з ним. Коли затримали ОСОБА_17 , то працівник поліції привідкрив кишеню і подивився, що у кишені знаходиться. В його ( ОСОБА_14 ) присутності у затриманих нічого не вилучалось.

Зі змісту рапорту чергового Бородянського відділення поліції Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області встановлено, що 29 березня 2018 року о 13.58 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що в АДРЕСА_4 , з будинку вибігли невідомі особи, які скоїли крадіжку золотих виробів, заявниця ОСОБА_35 . (ас. 3 т. 2).

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 березня 2018 року ОСОБА_13 повідомила у поліцію, що 29 березня 2018 року невідомі особи здійснили крадіжку золотого ланцюжка, золотого хрестика, а також сережок, які є біжутерією, з її будинку по АДРЕСА_4 (ас. 4 т.2).

Відомостями, зафіксованими у протоколі огляду місця події, проведеного 29 березня 2018 року з 14-ї години 30 хвилин до 15-ї години в будинку по АДРЕСА_4 , підтверджується факт виявлення відчиненого металопластикового вікна у кухні, на підвіконні слідів взуття; порушення звичайного порядку речей у будинку ( ас. 6-8 т. 2).

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_7 від 29 березня 2018 року, у ОСОБА_7 за участю захисника та двої понятих виявлені та вилучені: одна пара сережок, ланцюжок із металу жовтого кольору з хрестиком із металу жовтого кольору, пара гумових рукавиць і мотузка. (ас. 8-11 т.2).

Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання від 11 червня 2018 року та відеозаписів цих слідчих дій, які були відтворені під час судового розгляду в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, яких він виявив в будинку потерпілої і які намагалися від нього втекти (т. 2, а. 67-69, 73-75, 78).
Окрім того, в судовому засіданні були оглянуті речові докази: вилучені в обвинуваченого ОСОБА_7 ланцюжок, виготовлений із золота 585 проби, довжиною 645 мм та натільний православний хрестик, виготовлений із золота 585 проби, які були впізнані потерпілою ОСОБА_13 , як належать їй та які були викрадені з її будинку 29 березня 2018 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що оглянуті ланцюжок і хрестик, які були у нього вилучені при затриманні, він і ОСОБА_6 взяли в будинку потерпілої.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 12-4/1124 від 14 червня 2018 року, станом на 29 березня 2018 року ринкова вартість хрестика, виготовленого із золота 585 проби, вагою 4 грами - 4590 грн, а ланцюжка, виготовленого із золота 585 проби, вагою 11 грамів - 12622 грн 50 копійок. (т. 2, а.115-117)

Оцінюючи досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості і достовірності та з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, суд першї інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції перевірялись показання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо відсутності у кожного з них умислу на викрадення чужого майна, відсутності попередньої змови між ними.
При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що показання обвинувачених є суперечливими між собою, повністю спростовуються іншими дослідженими доказами, зокрема, фактичними даними, що містяться у послідовних показаннях потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 й ОСОБА_15 , протоколах пред`явлення осіб для впізнання, протоколі затримання і особистого обшуку ОСОБА_7 , протоколі огляду місця події, які у своїй сукупності доводять узгодженість дій обвинувачених та їхній умисел на викрадення чужого майна з будинку і подальше відкрите викрадення чужого майна тому, що обвинувачені під час вчинення крадіжки, будучи викритими сторонньою особою ОСОБА_14 , утримуючи викрадене майно, залишили місце злочину з викраденим майном.

Доводи сторони захисту в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду про те, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинена крадіжка, а не грабіж, що між обвинуваченими не було попередньої змови, є непереконливими, оскільки дії обвинувачених, які були розпочаті, як крадіжка, а у подальшому були виявлені свідком ОСОБА_26 , і, не зважаючи на це, продовжені обвинуваченими з метою утримання викраденого майна, свідчать про те, що ними вчинений саме грабіж, а узгодженість та послідовність їх дій свідчить про попередню змову між ними, а, відтак, дії обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло

Що стосується доводів сторони захисту про те, що органом досудового слідства не здобуто жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини обвинувачених у вчиненні грабежу, а в основу обвинувального вироку в частині визнання винним кожного з них покладені показання іншого обвинуваченого, то вказані доводи є непереконливими та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, у т.ч. показаннями потерпілої та свідків. При цьому позиція кожного з обвинувачених, що злочин вчинив не він, а інший обвинувачений, на переконання колегії суддів, направлені на ухилення від відповідальності за вчинений злочин.
Колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги захисника про те, що з показань свідків та потерпілої вбачається, що обвинувачених було затримано в період часу з 13.00 до 14.00 год., і при цьому у ОСОБА_7 були вилучені золоті вироби, які бачили потерпіла і свідки, а затримання обох було оформлено значно пізніше, і при оформленні у ОСОБА_7 були вилучені золоті вироби.

Відповідно до положень ст. 207 КПК України кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу:

1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення;
2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.
Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

З наявних матеріалів встановлено, що о 13.58 год. 29 березня 2018 року на лінію «102» тільки надійшло повідомлення від потерпілої про вчинення злочину.

З показань як обвинувачених, так і потерпілої та свідків, встановлено, що обвинувачені були затримані цивільними особами неодночасно у різних містах, після чого працівниками патрульної поліції, до яких звернулась потерпіла про допомогу та які її супроводжували, були доставлені до будинку проживання потерпілої. 29 березня 2018 року у період з 14.30 год. до 15 год. слідчим СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області у присутності двох свідків та потерпілої проведений огляд місця події, після чого обвинувачені були доставлені до приміщення Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУ НП в Київський області, де відносно обвинувачених складені протоколи затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 29 березня 2018 року.

Згідно з положеннями ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

За клопотанням сторони захисту допитана в судовому засіданні 27 жовтня 2021 року як свідок ОСОБА_36 , яка показала, що вона є адвокатом. У неї було доручення з Центру надання безоплатної правової допомоги від 29 березня № 1197, яким вона була призначена для захисту інтересів ОСОБА_7 , час видачі доручення 21 год., потрібно було з`явитись до 22 год. до приміщення поліції. Вона прибула раніше о 21:55 год., що підтверджується звітом, та почала спілкуватись з ОСОБА_7 . Процесуальні документи оформлялись в її присутності, у т.ч і протокол затримання. Під час проведення цієї процесуальної дії були присутні поняті, ОСОБА_17 і слідчий. Що стосується того факту, що протокол затримання о 17 год., то вона у протоколі затримання своєю рукою написала, що затримання відбулось о 22.30 год., раніше, о 17 год., вона не змогла прибути, так як доручення було видано пізніше. По ОСОБА_7 у протоколі щодо його затримання вона самостійно написала, а по ОСОБА_6 вона просила слідчого, щоб слідчий зазначив, коли і де був затриманий ОСОБА_6 її присутності протокол щодо Вівчарика складався о 23:20. Ці всі моменти вона писала на декількох копіях, можливо десь і немає цієї відмітки, так як копій вручали багато. Ці моменти вона говорила слідчому в присутності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Процесуальна дія проводилась в її присутності, але не в той час, який зазначено у протоколі затримання. Її підпис у протоколах затримання наявний. У протоколі затримання щодо ОСОБА_16 виправлень немає, адже вона одразу наполягла на тому, щоб було написано, де затриманий ОСОБА_16 , а також про те, що протокол складений о 23:20 в її присутності. Затримання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відбувалась не одночасно. Що стосується різниці підписів у протоколі - оригіналі та копіях, то можливо людина багато разів розписується по-різному, не може сказати, що це не ОСОБА_17 підпис. Всі підписувались в присутності ОСОБА_17 . Конфіденційне спілкування з ОСОБА_7 було, ОСОБА_17 розповідав про обставини затримання. Складались всі документи, які необхідні для звітів, протокол першого побачення складався, складались всі протоколи. Ці документи (протокол першого побачення) не повертаються до Центру з надання безоплатної правової допомоги. Чи фіксувались зауваження по часу затримання у протоколі затримання по Сурмаю, то вона писала на початку протоколу, що ОСОБА_17 був затриманий о 22:30 в її присутності, був час саме 22:30 год., і на цьому вона наголошувала. Тоді складалось багато протоколів, можливо і десь не написала, а так, то вона писала у всіх протоколах щодо часу затримання. Під час складання протоколу затримання інших процесуальних чи слідчий дій в той день не проводилось. Під час затримання обвинувачених обшук, передбачений КПК України, проводився. Під час обшуку, які саме речі вилучались, вона не пам`ятає, у протоколі зазначено, протокол підписаний, а тому іншого, ніж зазначено у протоколі, вона повідомити не може. Де знаходились вилучені речі, вона не пам`ятає, як, де і звідки вилучались. Речі, ніхто, крім ОСОБА_17 , не надавав. На сторінках протоколу, які надані їй на ознайомлення в апеляційному суді, то це підписи понятих. Вона не може сказати, що розписувались у протоколах інші особи, розписувались ті поняті, які були присутні при обвинувачених та в її присутності. Спершу вона мала конфіденційне побачення з ОСОБА_17 , а потім з Вівчариком. По приїзду до поліції в журналі відвідувачів свою присутність не фіксувала, так як на той час такої вимоги не було. Не пам`ятає, чи була вимога повідомляти Центр безоплатної допомоги про прибуття на місце призначення. Не пам`ятає, щоб її надалі відводили від участі у справі, чи то були розбіжності в поясненнях при спілкуванні, чи самостійно відмовилась, оскільки були протиріччя в показаннях обвинувачених, а тому далі не могла здійснювати захист ні одного, ні другого, але це було у спілкуванні, в її присутності обвинувачених не допитували, здається, була відмова по 63-тій. Що стосується факту побиття, то вона писала заяву, було порушено кримінальне провадження за її заявою, подальша доля якого їй невідома, вона припинила участь, від прокуратури є лист.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не заперечували обставини, вказані ОСОБА_36 , а, відтак, доводи сторони захисту про недопустимість протоколу затримання, відповідно до якого у ОСОБА_7 вилучені викрадені у потерпілої речі, є безпідставними.

Є необґрунтованими й доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_37 про те, що з показань свідка ОСОБА_14 не вбачається, що у момент виявлення сторонніх осіб у будинку потерпілої, він усвідомлював протиправний характер їх дій, спрямований на таємне, а в подальшому на відкрите викрадення чужого майна, оскільки з показань свідка ОСОБА_30 встановлено, що, виявивши відсутність ключа від будинку та відкриті двері будинку, він зрозумів, що у будинку знаходяться злодії, бо інших осіб там не могло бути, він одразу зателефонував ОСОБА_38 .

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 11 червня 2018 року, які проводилися із свідком ОСОБА_14 , під час яких він впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як осіб, яких він виявив у будинку потерпілої і які намагалися від нього утекти, оскільки свідок ОСОБА_14 після фактичного затримання обвинувачених разом із ними та свідком ОСОБА_15 прибув до місця події - будинку потерпілої ОСОБА_13 , де перебував тривалий час, а потім прослідував до Бородянського ВП, де також мав можливість бачити обвинувачених, то вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 , а, окрім того, свідок під час розгляду справи в суді першої інстанції вказав, де, при яких обставинах і кого з обвинувачених він бачив. Будь-яких даних про те, що обвинувачені - це не ті особи, які були у будинку і яких він затримував з іншими цивільними особами, свідок не вказував.

Колегія суддів вважає, що є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника й про порушення вимог КПК України при вилученні у ОСОБА_7 золотих виробів, оскільки він був затриманий раніше, і співробітниками поліції, які під`їхали, у ОСОБА_7 були виявлені золоті вироби, які вилучені набагато пізніше, оскільки як потерпіла, так і свідки вказали про те, що на місці затримання та у подальшому до приїзду слідчо-оперативної групи обшук обвинувачених не проводився. Більш того, свідок ОСОБА_39 показав у суді, що працівники патрульної поліції сказали, що вони не мають право проводити обшук, його будуть проводити працівники слідчої групи у поліції при свідках. Таким чином, особистий обшук обвинуваченого ОСОБА_7 проведений уповноваженими особами при його затримання у передбаченому КПК України порядку.

Не ґрунтуються на наявних у справі доказах й посилання захисника про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про дату і час вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 , оскільки згідно з наявними у справі відомостями обвинуваченим 30 березня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і у той же день вирішено питання обрання кожному з них запобіжного заходу. Більш того, така інформація міститься і в реєстрі матеріалів досудового розслідування (ас. 10 т.1).

Таким чином, на переконання колегії суддів, під час апеляційного розгляду доводи сторони захисту, викладені як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, не знайшли свого підтвердження та спростовуються сукупністю наявних та досліджених під час судового розгляду кримінального провадження доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту колегія суддів не вбачає.

Покарання кожному обвинувачених судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Бородянського районного суду Київської області від 3 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які перебувають під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

________________________ _____________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4