Справа № 606/547/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000046 від 25 лютого 2022 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раковець та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово непрацюючого раніше судимого вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.07.2021 року та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13.10.2021 року за ст. 126-1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи судимим вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01.03.2021 року за ч.1 ст. 259 КК України, усвідомлюючи свої дії та розуміючи їх наслідки, 25 лютого 2022 року о 01 год.10хв. перебуваючи в м. Теребовля використовуючи мобільний телефон «Нокія» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з контактним номером НОМЕР_1 здійснив дзвінок на телефон станції «102» чергової частини ГУНП в Тернопільській області, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості в населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору спецлінії «102» про підготовку вибуху, шляхом замінування АЗС «БРСМ», що за адресою вул. Кн. Василька,73А м. Теребовля. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на АЗС «БРСМ» що за адресою АДРЕСА_2 не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у завідомо неправдивому повідомленні про загрозу безпеці громадян, знищення чи пошкодження об`єктів власності, вчинене повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, щиро покаявся, повністю підтвердив обставини кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті.

Прокурором заявлено клопотання, про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України та не дослідження доказів на підтвердження фактичних обставин кримінального правопорушення, які визнаються обвинуваченим, обмежившись лише його допитом та дослідженням матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України та не дослідження доказів на підтвердження фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному актів, посилаючись на повне їх визнання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що 25 лютого 2022 року здійснив повідомлення на лінію 102 про замінування заправки в м. Теребовля з телефону своєї мами. При цьому повністю усвідомлював наслідки вчинення своїх дій, про свій вчинок заразу повідомив поліції, свідомо бажає перебувати в місцях позбавлення волі.

З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим, всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдивому повідомленні про загрозу безпеці громадян, знищення чи пошкодження об`єктів власності, вчинене повторно повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі за вчинення аналогічного злочину, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає його щиросердне каяття, визнання вини, до обставин, що обтяжують покарання суд відносить рецидив злочину.

Таким чином, суд, з врахуванням фактичних обставин провадження, наведених вище пом`якшуючих обставин, вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім цього, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.07.2021 року та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13.10.2021 року за ст. 126-1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Зважаючи на те, що новий злочин ОСОБА_4 було вчинено до повного відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання йому слід визначити за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, суд вважає, що з врахуванням винесення вироку існує доцільність продовжити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 259 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.07.2021 року та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13.10.2021 року у виді 2 років позбавлення воліі за сукупністю вироків визначити до остаточного відбування ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити до 00 год. 00 хв. 18 червня 2022 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання, а саме з 28 лютого 2022 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою.

Речові докази: мобільний телефон "НОКІЯ" імей НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_1 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопілсьокго РУП ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1