Справа № 144/1085/21
Провадження №11-кп/801/924/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2021 за №0000071 про продовження строку тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровськ Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
-який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває апеляційна прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 14 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2021 за №0000071 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

До початку судового розгляду по суті на електронну адресу суду 31.08.2022 вх. №ЕП3559 надійшло клопотання прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Клопотання мотивоване тим, що вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 14.07.2022 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та засуджено до 9 років позбавлення волі. Згідно вироку, до набрання ним законної сили, відносно ОСОБА_7 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію до 12.09.2022. Зазначила, що у вказаному кримінальному провадженні на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, оскільки ОСОБА_7 матиме реальну можливість переховуватися від суду, так як розуміє тяжкість присудженого йому покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше відбував покарання за вчинення злочину, який спричинив смерть потерпіло і знову вчинив тяжкий злочин, також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не має постійного місця роботи, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до зловживання спиртними напоями.

За таких обставин вважає, що застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам так як: особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи вчинення останнім злочину та міру можливого покарання, його особу, репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука є неможливою, так як у ОСОБА_7 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру; застава є неможливою, так як в обвинуваченого відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти для цього, також домашній арешт є неможливим, так як він не має стійких соціальних зв`язків і відсутнє постійне місце проживання. Тому співставлення негативних для обвинуваченого наслідків, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять те, що зазначені ризики є достатньо високими і за час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання прокурора, захисника ОСОБА_8 , який поклався на розсуд суду та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та продовження обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши клопотання прокурора, матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Згідно положення ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 14.07.2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання 28.04.2021 і по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирішено питання про арешт майна та долю речових доказів.
До набрання вироком законної сили залишено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжено його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 12.09.2022.
Встановлено, що останнім днем тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 є 12.09.2022, на даний час кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції не розглянуто по суті, а призначено лише до судового розгляду.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Таким чином, з огляду на наведене, враховуючи дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, беручи до уваги характер та обсяг висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений як за злочини проти власності, так і за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України Святошинським районним судом м. Києва 22.07.2005 року, за які він відбував реальну міру покарання, що не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність соціально-стримуючих зв`язків, постійного місця роботи, негативну характеристику за місцем проживання, ведення антиморального способу життя, зловживання спиртними напоями, тому апеляційний суд вважає, що все ж таки існують наведені прокурором в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Також апеляційний суд враховуючи ведення воєнного стану в Україні вважає, що ОСОБА_7 зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не наведені.

Встановлені апеляційним судом обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не зменшилися, також апеляційним судом не розпочато судовий розгляд по суті, не перевірено доводи апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин, апеляційний суд враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому з метою попередження ризику переховування обвинуваченого, продовження вчинення ним кримінальних правопорушень, вважає, що запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити до закінчення апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 405КПК України, суд апеляційної інстанції, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до завершення апеляційного перегляду вироку Теплицького районного суду Вінницької області від 14.07.2022 року.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4