ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2070/22 Справа № 310/8135/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердянськ Запорізької області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 19 серпня 2022 року включно.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки останньому інкриміновано вчинення тяжких кримінальних правопорушень, а також вчините інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, не має стабільного та легального джерела доходу, що на думку суду першої інстанції, вказує на його схильність до протиправної поведінки.
Крім того, судом враховано також й особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має стійких соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та не має реєстрації місця проживання, що у своїй сукупності не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції грубо порушив його право на захист, розгляд клопотання прокурора відбувався у його відсутність, що унеможливило ним висловити свою думку, заперечення подати клопотання та скористатись правовою допомогою.
Крім цього, зазначає, що йому незаконно пред`явлено обвинувачення та кваліфікація його дій не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки жодного проникнення або попередньої змови не було, що вказує на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.
Також посилається й на відсутність та недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на його думку, нічим не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області є об`єднане кримінальне провадження № 0002265 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, розгляд якого не закінчений з об`єктивних причин.
Прокурором до суду першої інстанції було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані йому тяжкі злочин та існує ризик вчинення ним нових злочинів.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення тяжких злочину, за які законом України про кримінальну відповідальність, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Також ризик переховування від суду обумовлений тим, що на час розгляду клопотання прокурора місто Бердянськ Запорізької області, в якому обвинувачений має зареєстроване місце проживання, тимчасово не підконтрольне українській владі у зв`язку зі збройною агресією рф, що у випадку його переїзду до м. Бердянськ позбавить можливості здійснити його виклик або привід.
Про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також свідчить відсутність у ОСОБА_6 постійного та легального джерела доходу, оскільки останній не працевлаштований і протиправна діяльність може слугувати джерелом його прибутку, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі й за вчинення умисних корисливих злочинів.
Суд першої інстанції також врахував й обставини, визначені ст. 178 КПК України та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, будь-яких відомостей про наявність таких зв`язків на які він посилається в апеляційній скарзі, апеляційному суду не надав.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах заявленого клопотання та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Стосовно посилань апеляційної скарги обвинуваченого про непричетність його до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їх недоведеності та відсутність кваліфікаційних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи неприйнятними, оскільки встановлення наявності чи відсутності у діях особи складу інкримінованого злочину, є завданням судового розгляду суду першої інстанції, за результатами проведення якого суд має оцінити докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції розгляд клопотання прокурора було проведено у його відсутність, що розцінюється судом апеляційної інстанції як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування оскарженої ухвали та постановлення нової ухвали за результатами судового розгляду клопотання прокурора.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2022 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4