Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №276/859/22
Провадження №1-кп/279/687/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000221 від 05.05.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Пархомівці, Хмельницького району, Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий: 22.03.2019 Деражнянським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень; 19.11.2021 Летичевським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 75 КК України - 3 роки іспитового строку; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 24 квітня 2022 року близько 17 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаться непоміченими, перебуваючи в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 9A Granit Grey», який знаходився на подушці біля потерпілого ОСОБА_5 , який в цей момент спав, після чого вказаний телефон ОСОБА_4 поклав до задньої кишені штанів та квартиру покинув, в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3734 гривень 10 копійок.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.185 КК України.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрав чуже майно, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився надав суду заяву в якій просив кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 розглянути у його відсутність, відносно міри покарання покладається на розсуд суду.
Вина ОСОБА_4 крім визнання себе винуватим повністю, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується поясненнями обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження письмовими доказами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст.358 КПК України, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 05.05.2022 року, згідно якого зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за заявою потерпілого; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 05.05.2022 року; протоколом огляду місця події від 05.05.2022 року з фототаблицею до нього; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2022; висновком експерта №СЕ-19/106-22/3889-ТВ від 13.05.2022; протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2022; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 19.05.2022 року.
Прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту свідків, заначених в реєстрі матеріалів кримінального провадження, оскільки обвинувачений повністю вину визнав. Обвинувачений не наполягагав на виклику свідків, тому судом була прийнята відмова від допиту свідків.

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано.
Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, які суд оцінює як достатні та взаємопов`язані, дають суду підстави зробити висновок, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом, а дії обвинуваченого органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.67 КК України судом не встановлено.
Як особа молодого віку ОСОБА_4 неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.
Згідно ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином. Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, його небажання виправитись, нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил, позицію потерпілого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання відповідно до санкції частини статті за якою пред`явлено обвинувачення у виді позбавлення волі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, який випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.11.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Оскільки кримінальні правопорушення викладене у даному вироку суду обвинувачений ОСОБА_4 вчинив під час іспитового строку, тобто після ухвалення попереднього вироку та до повного відбуття покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання за даним вироком у відповідності зі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання по даному вироку, невідбутої частини покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.11.2021 року.
При цьому суд переконаний, що призначені ОСОБА_4 вид і міра покарання відповідають принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч.2 ст.65 КК України, рекомендаціям, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, є необхідним і достатнім для виправлення винної особи, запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Цивільний позов не пред`являвся. Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , застосований відповідно до Ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2022 року у виді особистого зобов`язання закінчив свою дію.

Доля речових доказів вирішується відповідно ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Покарання за сукупністю вироків призначити за правилами ст.71 КК України відповідно до ч.3 ст.78 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутого покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.11.2021 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (років) років 1 (один) місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 686,48 грн. процесуальних витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази:
-коробку з мобільного телефону «Xiomi Redmi 9A Granit Grey», товарний чек від 13.04.2022 року, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити у власності ОСОБА_5 ;
-оптичний DVD -диск з відеозаписами допитів потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;
-оптичний DVD-диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.05.2022 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя
Копія згідно з оригіналом