Справа № 761/3689/22
Провадження №1-кп/761/2241/2022
В И Р О К
іменем України

26 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 27 січня 2022 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Сумського району, Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 03.10.2021 приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи поблизу будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб з

Особою 1 та Особою 2, матеріали кримінальних проваджень щодо яких виділено в окремі провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом з метою покататися, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2103», 1974 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що знаходився з боку вул. Балакліївської в м. Києві та на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_6 , та, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, допоміг Особі 1, матеріали кримінального провадження щодо якого виділено в окреме провадження, проникнути в салон вказаного автомобіля.

Продовжуючи свої злочинні дії Особа 1, матеріали кримінального провадження щодо якого виділено в окреме провадження, спробував запустити двигун для здійснення подальшого руху, однак здійснити запуск не вдалось з незалежних від нього причин.

Після цього Особа 2, матеріали кримінального провадження щодо якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб із Особою 1, матеріали кримінального провадження щодо якого виділено в окреме провадження, на виконання раніше досягнутої домовленості, почали спільно штовхати вищевказаний транспортний засіб у сторону проїжджої частини по вул. Данила Щербаківського, таким чином перемістивши автомобіль від місця стоянки на відстань близько 30 метрів, поки їх злочинні дії не були викриті потерпілою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_7 , внаслідок чого Особа 1, Особа 2 та ОСОБА_2 , не змогли довести свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця, оскільки потерпіла, її чоловік та громадянин ОСОБА_8 припинили їх злочинні дії.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_2 , останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, а також сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_2 буде призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням особи винного ОСОБА_2 (раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно) та декількох обставин, які пом`якшують його вину (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а саме викриття діяльності інших співвиконавців злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій) у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна та із застосуванням положень ст. 75 КК України на підставі якої ОСОБА_2 буде звільнено від відбування покарання із випробуванням та встановлено іспитовий строк на 3 (три) роки, із покладенням на ОСОБА_2 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями ч.2 ст. 474 КПК України передбачено, що розгляд угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Потерпіла ОСОБА_6 була повідомлена належним чином про час та дату судового засідання, однак до суду не з`явилась. Разом з тим, 22 квітня 2022 року на електронну адресу суду від неї надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без її участі, оскільки вона перебуває поза межами України і не може прибути до суду. Водночас, у своєму клопотанні потерпіла ОСОБА_6 просить розглянути угоду про визнання винуватості та затвердити її, пояснює, що вона не наполягає на якомусь конкретному виді покарання, оскільки ОСОБА_2 перед нею вибачився, та відшкодував завдану їй моральну шкоду.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у закінченому замаху на вчинення вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, у кримінальному провадженні наявна письмова згода потерпілої ОСОБА_6 прокурору на укладання угоди про визнання винуватості між ним та підозрюваним ОСОБА_2 , цивільний позов не заявлено, кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано, а моральна відшкодована, а отже угода відповідає вимогам ст. 469 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_2 28 січня 2022 року, згідно якої визначено ряд обставин у кримінальному провадженні, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 та є підставами для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України. Так, сторонами визнано, що до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 відносяться: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а саме викриття діяльності інших співвиконавців злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій.

В судовому засіданні ОСОБА_2 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, та про обставини його вчинення розповів так, як зазначено у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, яка розглядається судом. Щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що угода про визнання винуватості була укладена ним добровільно, без будь-якого тиску, примусу або іншого незаконного впливу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_2 28 січня 2022 року, повністю відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів України, відповідає інтересам суспільства та підозрюваного ОСОБА_2 , укладена останнім добровільно. Просила врахувати, що ОСОБА_2 раніше не судимий, працював неофіційно, щиро кається у вчиненому та активно сприяв у розкритті і розслідуванні цього злочину, а також те, що ним було відшкодовано моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Згідно з ч.2 ст. 289 КК України покарання передбачене за незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене за попередньою змовою групою осіб становить позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Разом з тим, відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_2 28.01.2022 року, сторони погодились, що при затвердженні угоди ОСОБА_2 буде призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна. При цьому, на підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_2 буде звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 згідно з угодою визнаються: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а саме викриття діяльності інших співвиконавців злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій. Крім того, судом береться до уваги і позиція потерпілої, викладена у її клопотанні, отриманому судом 22.04.2022 року, в якому вона вказує, що обвинувачений ОСОБА_2 відшкодував їй моральну шкоду та вибачився. Також судом враховується, що ОСОБА_2 вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року у справі №183/163/14 вказав, що наступне системне тлумачення правових норм КПК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо можливо дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому має врахуватись не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи. Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Отже, при застосуванні положень ст.75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена.

Таким чином, суд вважає, що застосування до ОСОБА_2 положень ст.ст. 75, 76 КК України відповідає вимогам кримінального кодексу України, та інтересам суспільства і обвинуваченого ОСОБА_2 , а незастосування додаткового покарання у виді конфіскації узгоджується з нормами КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 цілком розуміє положення ч.ч.4,6 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, інтересам суспільства, обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість, що підтверджено ним в судовому засіданні та погодився на призначення узгодженого виду та розміру покарання.

Підстав, для прийняття рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 28.01.2022 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_2 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Затвердити угодупро визнання винуватості, укладену 28.01.2022 між начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_2 :

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1