Справа № 497/443/22 Провадження № 1-кс/497/302/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції з Ізмаїльською установою виконання покарань № 22 Міністерства юстиції України,
захисника ОСОБА_5 ,
слідчого СВ ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Болград, клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 08.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України про продовження строку тримання під вартою відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, за національністю болгарина, не працюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
ВСТАНОВИВ:
02.05.2022 року старший слідчий СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .
З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 08.03.2022 року близько 02:00 години, він вчинив відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дії, які кваліфіковані слідством за ч. 4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
08.03.2022 року о 07:45 годині ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
За наявністю достатніх доказів, 08 березня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за ознаками: - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
Болградським районним судом 10.03.2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06.05.2022 року.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.199 КПК України встановлено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме: під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виконано великий обсяг роботи, проте, в передбачений законом двомісячний строк, який спливає 08.05.2022 року закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні не представляється можливим, оскільки у матеріалах досудового розслідування необхідно виконати наступний обсяг роботи:
- отримати висновки судово-медичних експертиз відносно ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_4 , заплановано їх закінчення на середину травня 2022 року;
- отримати висновки психіатричних експертиз відносно ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_4 , заплановано їх закінчення на кінець травня 2022 року;
- отримати висновки молекулярно-генетичних експертиз, заплановано їх закінчення на кінець травня 2022 року;
- за результатами висновків вказаних експертиз, змінити первинне повідомлення про підозру ОСОБА_4 , про що його повідомити,
- оголосити сторонам кримінального провадження про закінчення досудового слідства і ознайомити його з матеріалами кримінального провадження;
- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів зазначеного кримінального провадження, а також виконати інші слідчі дії, необхідність проведення яких може виникнути в ході досудового слідства.
У зв`язку з цим, постановою керівника Болградської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000118 від 08.03.2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України до трьох місяців, тобто до 08.06.2022 року.
Слідчий звертається з цім клопотанням, так як ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке посягає на статеву свободу та статеву недоторканість малолітньої особи, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Також, підставою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, а також наявність ризиків: переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, продовжуватиме свою кримінальну діяльність, вчинить інше кримінальне правопорушення, незаконно вплине на потерпілу та свідків, вчинення кримінального правопорушення в період дії воєнного стану на території України, введеного наказом Верховного головнокомандувача № 64/2022 від 24.02.2022 року, який діє по теперішній час, тому на думку слідства викладене свідчить про неможливість запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких заходів, не пов`язаних із позбавленням волі.
Прокурор ОСОБА_3 та старший слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання, та звернули увагу суду на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні зазначеного особливо тяжкого злочину, та є достатньо підстав, які безпосередньо вказують на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України до цього часу не відпали. Також слідчий зазначив, що потерпіла разом з матір`ю виїхали за кордон.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодився із клопотанням, та пояснив, що статевий акт відбувався за добровільною згодою, але потім після нього, інший хлопець на ім`я ОСОБА_8 намагався зґвалтувати потерпілу, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні з клопотанням не погодився та посилалися на безпідставність обрання запобіжного заходу, оскільки підозра необґрунтована, ризики не доведені, а достатньою мірою запобіжного заходу може бути особисте зобов`язання, тому просив змінити запобіжний захід.
Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.
Згідно з вимогами ч.3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою і може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або появилися нові ризики, які оправдовують тримання особи під вартою.
У відповідності з вимогами ч.5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Так, відповідно до ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 10.03.2022 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07:45 години 06.05.2022 року без визначення розміру застави.
Постановою керівника Болградської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 30.04.2022 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 08.03.2022 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України продовжено до 3 (трьох) місяців, а саме до 08 червня 2022 року.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були враховані наступні ризики:
- усвідомлення підозрюваного в тому, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років;
- вплив на малолітню потерпілу, її законних представників, свідків;
- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення;
- невисока ступень соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи та постійного джерела доходів.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні на даний час доказами:
- протоколом огляду місця події, а саме буднику АДРЕСА_3 , де 08.03.2022 року стався статевий зв`язок між ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_7 ,
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 08.03.2022 року, яка дала показання щодо обставин вступу у статевий зв`язок з ОСОБА_4 ,
- протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_11 від 08.03.2022 року,
- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.03.2022 року,
- протоколом допиту ОСОБА_13 від 08.03.2022 року,
- протоколом допиту самого підозрюваного ОСОБА_4 від 08.03.2022 року, який дав показання щодо обставин вступу у статевий зв`язок з ОСОБА_7 ,
- іншими доказами зібраними у зазначеному кримінальному провадженні.
Судом з`ясовано, що ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали. Так на ризики передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, скоїв злочин проти малолітньої особи, може ухилитися від досудового слідства та суду, може створювати перешкоди для встановлення істини по справі шляхом знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, може вчинити інші злочини, але ризику що він буде здійснювати вплив на малолітню потерпілу та її законного представника (мати) на даний час не має, так як вони виїхали з села та зі слів жителів села взагалі виїхали за кордон. Окрім цього ОСОБА_4 офіційно ніде не працює, корисною працею не займається, соціальні зв`язки за місцем проживання недостатні, щоб гарантували належне виконання ним своїм процесуальних обов`язків.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст. 183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Вирішуючи питання про доцільність продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Заборона катувань чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, виступає одним із основних прав і одночасно гарантією таких невід`ємних прав людини, якими є право на життя, свободу та особисту недоторканність, право на повагу честі й гідності.
Так, стаття 28 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Це право є абсолютним, тому ніякі обставини не можуть виправдати застосування катувань.
Основним законом України також визначено, що чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.
Основними документами, щодо заборони катувань є Конвенція ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання (1984 р.), до якої Україна приєдналась у 1987 році та Європейська Конвенція про запобігання катуванням чи нелюдському або принижуючому гідність поводженню та покаранню (1987р.), яка була ратифікована Україною 21 січня 1997 року.
З аналізу Конвенції ООН проти катувань можна виділити основні ознаки катування: спричинення сильного болю або страждання; вчинене безпосередньо державними посадовими особами чи іншими «офіційними» особами, з їх підбурювання, з їх відома або з їх мовчазної згоди; вчинене з конкретною метою (або ціллю).
Стаття 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що жодна людина не може зазнавати катувань чи нелюдського або такого, що принижує її гідність, поводження або покарання. Дана імперативна норма охороняє одну із основних цінностей демократичного суспільства та встановлює безумовну заборону катувань, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження й покарання.
Прийнятий 23 лютого 2006 року Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у статті 17 підтвердив обов`язок національних судів України застосовувати при розгляді справ як Конвенцію, так і практику Суду як джерело права.
Враховуючи значення статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для забезпечення нормального існування особистості та функціонування сучасного суспільства, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дана стаття охороняє одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства і як така має загальнолюдське визнання.
Таке, що принижує гідність, поводження це поводження, яке викликає у потерпілих почуття страху, муки і неповноцінності, та здатне принизити і зганьбити їх. Його також характеризують як таке, що може зламати фізичний і моральний опір потерпілого (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява № 5310/71, 18 січня 1978 року, §167) або примусити його діяти проти власної волі чи совісті (висновок Європейської Комісії у Грецькій справі).
Вирішуючи, чи є покарання або поводження «таким, що принижує гідність» за змістом статті 3, слід звертати увагу на те, чи є його метою принизити і зганьбити відповідну особу, а також, з огляду на його наслідки, чи вчиняє воно негативний вплив на його особистість, несумісний зі статтею 3 (рішення у справі «Raninen проти Фінляндії», заява № 20972/92, 16 грудня 1997 року, §55). Втім, відсутність такої мети не може виключити можливість встановлення порушення статті 3.
У рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» (Gefgen v. Germany) ЄСПЛ зазначив, що «філософська основа абсолютної природи статті 3 не дозволяє будь-яких винятків, виправдань чи балансування інтересів, незалежно від поведінки відповідної особи та природи правопорушення».
Так, слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування вже були встановлені деякі обставини кримінального правопорушення, а саме проведено судово-медичні експертизи відносно ОСОБА_7 та двох мазків-відбитків, тампону-змиву та тампону з човноподібної голівки статевого члену громадянина ОСОБА_4 , а також трьох марлевих тампонів та 6-ти мазків зі вмістом ротової порожнини, ануса, піхви ОСОБА_7 , при цьому, за результатами яких, будь-яких нових доказів, підтверджуючих підозру ОСОБА_4 не здобуто.
Крім цього, як повідомлено слідчим в судовому засіданні, потерпіла та її матір в даний час знаходяться поза межами держави України, що на думку суду мінімалізує вплив на них з боку підозрюваного.
За таких обставин слідчий суддя оцінивши всі обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме: стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вважає, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але на даний час не дає підстав для продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено, тому відмовляє в задоволенні клопотання.
Але, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, тому вважає необхідним змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічній домашній арешт.
Такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в подальшому.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 08.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою, та застосувати у кримінальному проваджені №0000118 від 08.03.2022 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 08.06.2022 року, заборонивши йому з 21.00 години до 06.00 години відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
2) не відлучатися за межі Болградського району Одеської області, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого судді чи суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів мобільного телефону;
4) утримуватися від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
6) носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.
Виконання ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області та Ізмаїльської установи виконання покарань № 22 Міністерства юстиції України.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно після оголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду.
Строк дії ухвали до 08.06.2022 року включно.
Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області та до Ізмаїльської установи виконання покарань № 22 Міністерства юстиції України для виконання.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 06.05.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1