Справа № 161/6073/22 Провадження №11-кп/802/625/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000419 від 29.03.2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Карпилівка Камінь-Каширського району Волинської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта неповна середня, не працює, неодружений, судимий:

- 07.11.2012 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений з Маневицької ВК №42 по відбуттю строку покарання 06.11.2015 року;

- 09.02.2017 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців: 22.06.2017року звільнений на підставі ст.72 КК України по відбуттю строку покарання з ДУ «Луцький слідчий ізолятор»;

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.4 ст.186 КК України, із врахуванням ст.69-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Арешт, який накладений ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2022 року, 11.04.2022 року на майно, скасовано.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) гривень 20 копійок.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29.03.2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 29.03.2022 року, в період часу з 12 години 00 хвилин по 14 годину 30 хвилин, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, а також продовженого Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на території ринку «Варшавський», що за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карпенка-Карого, 1, шляхом вільного доступу, із кишені куртки потерпілої ОСОБА_9 , повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 9», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/103-22/2409-ТВ від 05.04.2022 року становить 3566 гривень 67 копійок з силіконовим чохлом, вартістю 36 гривень 67 копійок та сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності не становить, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3603 гривні 34 копійки.
Крім цього, він же 29.03.2022 року, в період часу з 13 години 05 хвилин по 13 годину 40 хвилин, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, а також продовженого Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на території ринку «Варшавський», що за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карпенка-Карого, 1, шляхом вільного доступу, із кишені пальто потерпілої ОСОБА_10 , повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J4», imei: НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/103-22/2409-ТВ від 05.04.2022 становить 2052 гривні 67 копійок, який був у чохлі, що матеріальної цінності не становить, із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 , яка матеріальної цінності не становить, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Окрім цього, він же, 29.03.2022 року, близько 14 години, перебуваючи поблизу ТРЦ «Слон», що за адресою: місто Луцьк, вулиця Кравчука, 23, Волинської області, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, а також продовженого Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із кишені куртки потерпілого ОСОБА_11 , повторно відкрито викрав гаманець, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-22/2297-ТВ від 31.03.2022 року становить 41 гривня 67 копійок, у якому знаходились грошові кошти у сумі 900 гривень, банківські та дисконтні картки, які матеріальної цінності не становлять, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 941 гривня 67 копійок.
Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (а.с.67-69).
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та його правової кваліфікації, вказує, що апеляційна скарга подається в частині призначеного покарання у зв`язку із суворістю.

Вказує на те, що судом першої інстанції було правильно віднесено до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, відсутні. Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопоуршнень, дані про особу обвинуваченого, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, думки потерпілих щодо призначення міри покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкціями закону, суд першої інстанції прийшов до висновку за необхідне призначити останньому покрання за ч.4 ст.185 КК України в мінімальній межі, а за ч.4 ст.186 КК України із врахуванням положень ст.69-1 КК України. Разом з тим, вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання було не повністю враховані позиції потерпілих, які вказали що пробачили обвинуваченого і просили його суворо не карати, оскільки покарання за законом, на їх думку, є надто суворим.

Крім цього як вбачається з вироку, суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України виходив тільки з положень ст.69-1 КК України. Відповідно до ст.69-1 КК України, - за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, санкція ч.4 ст.186 КК України в поєднанні з вимогами ст.69-1 КК України визначає максимальну межу покарання в розмірі 6 років 8 місяців позбавлення волі. Разом з тим суд першої інстанції жодним чином не вмотивував своє рішення щодо необхідності призначення ОСОБА_7 максимального можливого покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Перераховані обставини, за переконанням сторони захисту, в сукупності із встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутністю наслідків кримінального правопорушення, добровільність відшкодування шкоди, враховуючи думку потерпілих які просили суворо не карати та вказували на занадто суворий закон, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а тому з урахуванням особи винного, дають переконливі підстави для можливості призначення менш суворого покарання, ніж це передбачено санкціями ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України на підставі ст.69 КК України, а в частині призначення покарання за ч.4 ст.186 КК України з урахуванням того що максимальне покарання згідно вимог ст.69-1 КК України становить 6 років 8 місяців; із звільненням особи від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- за ч.4 ст.186 КК України, із врахуванням ст.69-1 КК України та застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалість 3 роки та покласти на нього обов`зяки, передбачені ст.76 КК України (а.с.73-74).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України та за ч.4 ст.186 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висунотого йому обвинувачення.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та потерпілих, дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Водночас, щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання ОСОБА_7 є надто суворим та про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України є безпідставними з наступних підстав.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відносяться до категорії тяжких злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки такі обставини встановлені в ході судового розгляду.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції не вбачав.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно враховано й інші обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, при цьому повністю визнав свою винуватість, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі захисник обвинуваченого, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, призначив ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України в мінімальній межі, а за ч.4 ст.186 КК України із врахуванням положень ст.69-1 КК України. Остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд першої інстанції призначив шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки ОСОБА_7 судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, знову вчинив нові умисні корисливі злочини проти власності, в умовах воєнного стану.
На думку апеляційного суду призначене покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень. Також судом першої інстанції вірно зазначено про відсутність підстав для призначення такого розміру покарання при якому можливе застосування інституту звільнення від відбування покарання із випробовуванням, з чим і погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді