Справа № 138/502/22
Провадження №11-кп/801/493/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2012 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 14 років, ухвалою Віницького міського суду Вінницької області від 25.01.2016 року зараховано останньому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2011 по 14.06.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України,
на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

за участі сторін провадження:
прокурора: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу просив ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2022 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволити.
Звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, згідно вироку Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2012 року, на невідбутий строк покарання.

Вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 мотивував тим, що суд першої інстанції неповно та невсебічно дослідив особову справу засудженого та інші необхідні обставини для прийняття обґрунтованого рішення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначив що за період з 2012-2016 року ОСОБА_7 має 15 стягнень, а протягом 2013-2022 року мав 16 заохочень, що на думку суду вказує на те, що засуджений тільки став на шлях виправлення, але не довів його.
Судом першої інстанції належним чином не враховано, що стягнення щодо ОСОБА_7 застосовувалися лише на початку строку відбування ним покарання і в більшості за незначні порушення, які на даний час повністю погашені, а в подальшому протягом майже 6 років, що становить більшу половину строку покарання, до засудженого більше не застосовувалися, а навпаки значну кількість разів застосовувалися заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Крім того, протягом усього строку відбування покарання ОСОБА_7 в установі виконання покарань в період з 02.09.2018 року по 05.01.2021 року був працевлаштований на контрагентському об`єкті ПАТ «Вінницька птахофабрика» де характеризувався позитивно, що підтверджується характеристикою цього підприємства. В судовому засіданні ОСОБА_7 вказував, що не зважаючи на розмір отримуваної заробітної плати він кожного місяця здійснював платежі для погашення цивільного позову і на даний час сплатив більшу половину заборгованості за виконавчими листами.
Також, сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_7 засуджений вперше, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю, бабусею, сестрою та дружиною, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Правова просвіта», «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення».
Під час розгляду клопотання ОСОБА_7 також вказував на своє бажання після звільнення вступити до лав ЗС України, щоб захищати свою батьківщину та рідних, якщо йому нададуть таку можливість.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, просили задоволити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2022 року є законною та обгрунтованою, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 04.04.2012 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 14 років.
Ухвалою Віницького міського суду Вінницької області від 25.01.2016 року ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2011 по 14.06.2012 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України.

Початок строку 21.06.2011 року; кінець строку 27.06.2024 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.
Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обгрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ретельно перевірив формально-юридичні та оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що суд першої інстанції неповно та невсебічно дослідив всі обставини для прийняття обгрунтованого рішення є безпідставними.
Згідно характеристики вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вину згідно вироку суду не визнав.
В місцях позбавлення волі знаходиться з 21.06.2011 року. Під час утримання в Вінницькій УВП (№1) характеризується негативно, 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заходи заохочення не застосовувалися.
З 02.09.2012 року відбуває покарання у ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія (№114). За час відбування покарання в дільниці ресоналізації характеризується наступним чином: за допущенні порушення установленого порядку відбування покарання 14 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі поміщався до ДІЗО та 1 раз переводився до ПКТ. Допущенні порушення виражались у невиконанні законних вимог представників адміністрації установи, порушені розпорядку дня, порушення форми одягу, зберіганні заборонених предметів.
З 27.08.2018 року ОСОБА_7 переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації цієї ж колонії. Працевлаштований в установі до підособного господарства, різноробочим. До праці відноситься задовільно, однак потребує контролю з боку представників адміністрації установи, як при виконанні дорученої роботи, так і за поведінкою взагалі.
Має заборгованість за виконавчими листами на виконанні в установі на суму 119970,64 гривень, з них відшкодовано 68293,28 гривень.
Під дію ст.101 КВК України (2001 року) ОСОБА_7 підпадав по відбуттю Ѕ частини строк покарання 28.06.2017 року, проте комісією установи відмовлено у переведені до дільниці соціальної реабілітації у зв`язку із тим, що засуджений не стає на шлях виправлення.
Після застосування ст.82 КК України (2001 року) підпадав по відбуттю 2/3 частини строку покарання 28.10.2019 року, рішенням комісії відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.
Під застосування ст.81 КК України (2001 року) підпадав по відбуттю ѕ строку покарання 28.12.2020 року, рішенням комісії відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.03.2021 року рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2021 року залишено без змін.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції перевірив належним чином сукупність обставин, які мають значення для прийняття правильного рішення та дійшов вірного висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відсутні.

Доводи про те, що засуджений ОСОБА_7 підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, працевлаштований та більшу половину строку до нього не застосовувалися стягнення є недостатніми для доведення ним свого виправлення, це лише класифікує його, як особу, яка бажає виправитися і має до цього всі можливості однак, в розумінні ст.81 КК України, своєю поведінкою і ставленням до праці ще не довів свого виправлення.

Посилання засудженого на те, що він має бажання після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вступити до лав ЗС України, щоб захищати свою батьківщину та рідних, колегією судів розцінюється, як намагання уникнути подальшого відбування покарання за скоєний особливо тяжкий злочин, а не як прагнення виконати свій конституційний обов`язок по захисту України, а відтак не береться колегією суддів до уваги.

Підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання поділяються на формально-юридичні та оціночні.
Формально-юридичні підстави передбачені ч.3 ст.81 КК України пов`язуються з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.
Оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачені ч.2 ст. 81 КК України і виражаються тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Саме досягнення такої цілі покарання як виправлення засудженого обгрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Крім того, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.
Суд апеляційної інстанції вважає, що дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання та його особу свідчать, що процес виправлення на час звернення з клопотанням не досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.
Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.04.2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4