Справа № 341/440/18
Провадження № 11-кп/4808/376/22
Категорія ст. 186 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000416 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 09 червня 2022 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 186 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Галицького районного суду від 09.06. 2022 року таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що врахувавши стан здоров`я ОСОБА_7 і спосіб його життя протягом останніх років, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений не становить на стільки високу небезпеку, що вимагає обов`язкової його ізоляції і вважає за можливе надати ОСОБА_7 можливість довести перед суспільством, що він став на шлях виправлення.

Разом з тим, судом не враховано суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та характеру особи обвинуваченого, який у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі і проти власності, і звільнившись 23.08.2017 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання уже через два місяці після звільнення, у період непогашеної та не знятої у встановленому законом судимості вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про цілеспрямованість обвинуваченого на продовження злочинної діяльності та його підвищену небезпеку для суспільства.

Вказує, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Просить вирок Галицького районного суду від 09.06.2022 року щодо ОСОБА_7 за ст. 186 ч.3 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 186 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки. В решті вирок залишити без змін.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 березня 2018 року до 11 жовтня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк суд встановив тривалістю 3 (три) роки.

На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до статті 165 КВК України іспитовий строк вказано обчислювати з моменту проголошення вироку.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло, за наступних установлених судом обставин.

24.10.2017 ОСОБА_9 у м. Львові домовився зі своїм знайомим ОСОБА_7 про вчинення крадіжки чужого майна з помешкань громадян.

Наступного дня, тобто 25.10.2017 приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_9 взяв із собою спеціальні інструменти для відчинення замків типу відмички, зустрівся у м. Львові із ОСОБА_7 і разом поїхали у м. Бурштин Івано-Франківської області

У цей же день приблизно о 11 годин 30 хвилин вищевказані особи прибули до вказаного населеного пункту та зупинились біля міського ринку. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи як співвиконавці, у пошуках квартири, з якої можна було б вчинити крадіжку чужого майна, направились до багатоповерхових будинків, що знаходяться по АДРЕСА_2 . Зайшли у під`їзд будинку по АДРЕСА_2 , підійшли до квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться на сходовій першого поверху та належить сім`ї ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_9 переконався, що поруч нікого немає і за їхніми діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою відмичок відчинив врізний замок вхідних дверей квартири потерпілого та спільно із ОСОБА_7 проник усередину квартири.

Перебуваючи у цій квартирі, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи спільно та умисно, з метою особистого збагачення почали шукати майно, яке можна було б викрасти. При цьому у спальній кімнаті та коридорі виявили належне ОСОБА_10 та його сім`ї особисте майно, а саме: жіночу шкірянку куртку-дублянку чорного кольору торгової марки «Roma Roy COLLECTION» вартістю 3200 грн; жіночу шкіряну куртку-дублянку чорного кольору торгової марки «UMUT LEATHER» вартістю 3200 грн; ланцюжок з білого металу (біжутерія) розмірами 1200 x 4 мм, вартістю 100 грн; ланцюжок з білого металу (біжутерія) розмірами 380 x 2 мм, вартістю 50 грн; чоловічий наручний годинник марки «Jaragor Turboulion» у металевому корпусі жовтого кольору вартістю 1200 грн; мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY GT-S 5660DSJSEK» у корпусі чорного кольору вартістю 1600 грн.

Вищевказані дві жіночі куртки обвинувачений та ОСОБА_9 упакували у знайдену в квартирі полімерну сумку прозорого кольору. Ланцюжки з металу білого кольору ОСОБА_11 заховав у кишені своїх штанів. ОСОБА_7 забрав чоловічий наручний годинник та мобільний телефон, які заховав у кишені.

Надалі обвинувачений та ОСОБА_9 з викраденим майном вийшли з квартири ОСОБА_10 на сходову та направились до виходу з під`їзду. Однак у цей час вони були виявлені власником квартири ОСОБА_10 , який надійшов з вулиці та, виявивши, що вхідні двері його помешкання не зачинені на ключ, відійшов до входу у під`їзд і почав телефонувати своєму родичу.

Побачивши ОСОБА_7 та ОСОБА_9 із сумкою, ОСОБА_10 зрозумів, що вказані особи вчинили крадіжку майна з його квартири.

Обвинувачений ОСОБА_7 , бажаючи покинути місце злочину, відштовхнув потерпілого у сторону та вибіг з під`їзду, за межами якого почув як потерпілий питав ОСОБА_9 , що вони роблять.

З частиною викраденого майна на суму 2800 грн ОСОБА_7 втік у невідомому напрямку. ОСОБА_9 був затриманий з частиною викраденого майна власником квартири ОСОБА_10 , який викликав працівників поліції.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 9350 гривень.

Під час апеляційного розгляду :

- прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 23.02.2021 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на «Д» обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Згідно з висновком експерта від 31.01.2020 № 35 у ОСОБА_7 діагностовано захворювання: ВІЛ-інфекція, клінічна стадія 4. Хронічна хвороба нирок III а ст. (ШКФ-ЕРІ-51 мкм/л) СНІД-асоційована нефропатія (В 20). Хронічний гепатит С (аНСV+). РПП (розлади психіки і поведінки) унаслідок поєднаного вживання опіоїдів та амфетамінів. Синдром залежності, стан часткової ремісії. Кандидоз. Лейкоплакія слизової щік, плоска форма. ЗЗТБ (залишкові зміни туберкульозу) (2018 рік) у вигляді пневмофіброзу. Двобічна сенвоневральна приглухуватість, практична глухота. Викривлення носової перегородки. Хронічний риніт. Слухопротезований. Вищевказані хвороби не є проявом симуляції ОСОБА_7 .

Згідно з випискою від 28.10.2021 наявний вірусний гепатит С.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 в силу ст. 66 КК України : визнання вини та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано рецидив злочину.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має декілька тяжких захворювань, проживає з літньою матір`ю пенсійного віку, якій потрібна його фізична допомога, та відсутність в матеріалах кримінального провадження будь яких відомостей про, те що ним з жовтня 2017 року вчинено кримінальне правопорушення.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_12 є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 09 червня 2022 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 09 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_13