Справа №295/2924/22
УХВАЛА
Іменем України

18.04.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене дізнавачем СД Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000429 від 26.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, та додані до нього матеріали,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернулась з клопотанням, в якому просить накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , транспортний засіб марки ВАЗ «Нива» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , що були вилучені під час огляду місця події 25.03.2022 року.

У клопотанні вказано, що в ході розслідування встановлено, що 25.03.2022 року за адресою: м. Житомир, вул. Б.Тена, 102 працівниками поліції було виявлено автомобіль марки ВАЗ «Нива» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та під час перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було виявлено невідповідність з номером кузова даного автомобіля.

Слідчий зазначає, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 містить ознаки підробки, а саме невідповідність з номером кузова автомобіля.

В обгрунтування клопотання вказано, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу можу бути об`єктом вчинення кримінального правопорушення, має значення речового доказу у кримінальному провадженні та з метою його збереження виникла потреба у накладенні арешту на вказане майно.

Дізнавачем ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи без її участі, долучено висновок експерта.

Володілець тимчасово вилученого майна подав заяву про розгляд, просив врахувати під час розгляду клопотання висновок експерта.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КК України).

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000429 від 26.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 290 КК України, стало виявлення невідповідності транспортного засобу марки ВАЗ «Нива» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 з номером кузова даного автомобіля.

Статтею 290 КК України встановлена відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі чи кузова або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України є ідентифікаційний номер; номери двигуна, шасі або кузова; номерна панель з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України утворюється за наявності об`єктивної сторони, яка в даному випадку полягає у знищенні, підробці або заміні ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміні без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Слідчим суддею встановлено, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 марки ВАЗ «Нива» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу вказаний як НОМЕР_4 .

Зі змісту протоколу огляду місця події від 25.03.2022 року вбачається, що дізнавачем ОСОБА_3 було встановлено, що при відкритті салону автомобіля було виявлено він код № НОМЕР_4 .

Згідно протоколу огляду місця події від 25.03.2022 року, рапорта оперуповноваженого ВКП Житомирського РУП ГУ НП В Житомирській області ОСОБА_7 від 25.03.2022 року, під час дослідження технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) виявлено, що зі змісту документів колір автомобіля марки ВАЗ «Нива» в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 зазначено «білий», тоді як насправді колі автомобіля був «чорний».

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки дізнавачем, прокурором не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 290 КК України; не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та потреби кримінального провадження у накладенні арешту на вилучене майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог клопотання.
За правилами статті ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання про арешт майна, внесене дізнавачем СД Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000429 від 26.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити.
Копію ухвали направити дізнавачу СД Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 .
Дізнавач, після отримання судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1