КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/1800/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1887/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
09 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року, -
власника майна ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу. Винести нову ухвалу, якою скасувати арешт накладений оскаржуваною ухвалою на майно, а саме: транспортний засіб «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням норм КПК України.
В матеріалах справи відсутні відомості які б вказували, що зазначені речі, які перебувають у власності ОСОБА_6 , є доказами вчинення кримінального правопорушення, взагалі відсутні приводи казати, що вчинено кримінальне правопорушення, окрім заяви експерта ТСЦ 8045 ОСОБА_10 , жодного акту про наявність кустарної зміни ідентифікаційного номеру кузову автомобілю цим експертом не складалось, жодних ознак, які б вказували на кустарну зміну кузова також не зазначено.
Підставою виклику по спец-лінії «102» поліції з боку експерта слугувало невідповідність дати виготовлення стекол на автомобілі даті виготовлення самого автомобілю, жодних ознак кустарної зміни номерів кузову експерт назвати не зміг, тому що не встановив таких ознак.
Дії поліції щодо вилучення автомобіля ОСОБА_6 , техпаспорту до нього були передчасними та фактично порушують права власника автомобіля на користування ним.
В даному кримінальному провадженні не має а ні потерпілого, а ні підозрюваного, нікому жодної шкоди не завдано.
ОСОБА_6 купив даний автомобіль в 2018 році в Румунії. Ввіз даний автомобіль до України, пройшовши прикордонний та митний контролі. Далі неодноразово проходив кордон України з Румунією так і в зворотному напрямку, використовуючи цей автомобіль як власний транспортний засіб. З цією метою ОСОБА_6 , в 2019 році, 2020 році, 2021 році проходив технічний огляд автомобіля, про що є відмітки в технічному паспорті.
Даний автомобіль для його реєстрації на території України був сертифікований, розмитнений, були сплачені всі платежі за ввезення та його розмитнення.
Жодних підстав вважати, що насправді ідентифікаційного номеру кузову автомобілю змінений кустарним способом, не має.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2022 року, за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 8, експертом Сервісного центру 8045 було виявлено «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із явними ознаками кустарної зміни ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу.
По спец-лінії «102», судовим експертом ТСЦ 8045, ОСОБА_10 було зроблено виклик поліції, про те, що до нього звернувся ОСОБА_6 , з метою перереєстрації транспортного засобу «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під час огляду якого було встановлено зміну ідентифікаційного номеру кузова кустарним способом, а саме ідентифікаційного номеру кузову НОМЕР_2 .
На місце було викликано СОГ-69 для подальшого розбору. По прибуттю на місце події, дізнавачем віділу дізнання ОСОБА_9 було виявлено транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
Даним транспортним засобом керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 8, було вилучено транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та доставлено до майданчику для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 4 та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , до спец пакету KIV1142639.
На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор вказав, що вище зазначені речі мають значення речових доказів та необхідні для встановлення істини по даному кримінальному провадженні.
11.02.2022 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва задоволено вказане клопотання прокурора.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що на даний час у органу досудового розслідування є об`єктивна потреба встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, для чого необхідним є належне зберігання речових доказів з метою проведення необхідних слідчих дій, тому накладення арешту на вказане вилучене майно є необхідним для запобігання можливості їх подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати. Вилучення вказаних речових доказів є необхідним для забезпечення їх зберігання до вирішення питання про долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України з метою недопущення внесення технічних змін чи механічного втручання, знищення, пошкодження, яке може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження, а тому, з урахуванням наведених прокурором підстав, на зазначене майно може бути накладений арешт на підставі ст. 170 КПК України, так як існує сукупність розумних підозр вважати, що дані речі мають значення доказів вчинення злочину, а отже з метою збереження доказів від пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження існує потреба в їх арешті.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Незважаючи на те, що постановою слідчого від 31.01.2022 року транспортний засіб «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , визнано речовим доказом, однак у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.
Крім того до матеріалів клопотання долучено лише постанову слідчого від 31.01.2022 року про призначення судово-технічної експертизи документів. Однак у самому клопотанні стверджується про те, що під час огляду транспортного засобу «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , було встановлено зміну ідентифікаційного номеру кузова кустарним способом, а саме ідентифікаційного номеру кузову НОМЕР_2 .
Тобто надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозицій статті, за якою здійснюється досудове розслідування, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб «Мерседес-Бенц», моделі C220D, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_2 , відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно особи, стосовно якого не здійснюється кримінальне провадження.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна з потребами досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.
На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 здійснено в порушенням вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної особи здійснено без законних на те підстав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що в даній ухвалі слідчого судді також було допущено описку, а саме в даті її постановлення, що підтверджується матеріалами клопотання, яка може бути усунена в порядку ст. 379 КПК України.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4