Дата документу 16.05.2022 Справа № 337/6222/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/572/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/6222/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 23 жовтня 2021 близько об 11 годині 34 хвилини, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо» №151, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Інженера Преображенського буд.13, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяла з полиць майно ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: ковбасу «Ранчо Сушена з філе с/к», вагою 340 г, вартістю 84 гривні 70 копійок, ковбасу «Наші ковбаси Президентська с/в в/г», вагою 385 г., вартістю 112 гривень 2 копійок, сир «PATURAGES COMTOIS Камамбер кор/мол 45 %», масою 240 г вартістю 38 гривень 85 копійок, сир «Звени Гора Сметанковий 50%», масою 200 г вартість 49 гривень 75 копійок, на загальну суму 285 гривень 50 копійок без урахування ПДВ, які таємно сховала в жіночу сумку.

Після чого, ОСОБА_8 , не розрахувавшись за товар, який знаходився в господарчій сумці, пройшовши касову зону, покинула торгівельне приміщення супермаркету, однак не довела кримінальне правопорушення до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівником охороні магазину «Сільпо» №151 ТОВ «Сільпо-Фуд» та передана працівникам поліції.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Їй призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила вирок скасувати, призначивши їй покарання у виді одного року обмеження волі, звільнивши її від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК, встановивши їй іспитовий строк тривалістю один рік. Свої вимоги мотивувала тим, що призначене їй судом першої інстанції покарання є вкрай великим та складним, оскільки їй значно простіше відбувати хоч і більш тяжке покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовим строком, аніж відпрацьовувати вказані 240 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який посилаючись на ч.3 ст.68 КК просив вирок змінити та зменшити ОСОБА_8 розмір призначеного покарання до 160 годин громадських робіт, оскільки ОСОБА_8 визнано винуватою за вчинення замаху на злочин, а тому на його думку їй можливо призначити покарання лише у розмірі 2/3 від максимального розміру визначеного законом покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо дотримання судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій покарання колегія суддів виходила з наступного.

Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст.50 КК) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Згідно зі ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, районний суд врахував, що обвинувачена вчинила кримінальний проступок, внаслідок протиправних дій обвинуваченої будь-яких негативних наслідків не настало. Крім того, суд зважив на особу винної, яка раніше не судима, заміжня, офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнав щире каяття. Обставин протилежного змісту суд не встановив.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.185 КК передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до двісті сорока годин, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, призначив ОСОБА_8 максимальне покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.56 КК. З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворіше покарання лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до ст.51 КК, покарання у виді обмеження волі, яке просить призначити обвинувачена, є більш тяжким видом покарання, ніж вид покарання визначений судом першої інстанції.

Таким чином, скасування даного вироку суду в частині призначеного судом покарання у виді громадський робіт і призначення покарання у виді обмеження волі лише за апеляційною скаргою захисту фактично означало би погіршення становища обвинуваченої, що є неприпустимим.

Щодо тверджень ОСОБА_8 про те, що їй вкрай складно буде виконати покарання у виді громадських робіт, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями ч.3 ст.56 КК встановлено, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Однак, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_8 входить до переліку осіб, відносно яких не може бути застосоване покарання у виді громадських робіт.

Апеляційний суд відзначає, що ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого кримінального правопорушення. Відтак призначення менш суворого виду покарання у виді штрафу в розмірі від 17 000 грн до 51 000 грн і сплата обвинуваченою такого розміру штрафу є неможливою.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді громадських робіт є законним і обґрунтованим, стане попередженням для вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Щодо доводів прокурора про зменшення ОСОБА_8 розміру призначеного покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.68 КК за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Найбільш суворим видом кримінального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК, є обмеження волі, у зв`язку із чим положення ч.3 ст.68 КК в даному випадку не можуть бути застосовані.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4