ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5013/20 Номер провадження 11-кп/814/213/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, особою з інвалідністю 3 групи, розлученого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:
07.04.2017 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст.187, ч.1 ст.153, ч.2 ст.121, ч.ч.1. 4 ст.70, ч. 5 ст.72 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим та засуджено за:
- ч. 2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1961 грн. 40 коп.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Епізод № 1 На початку березня 2020 року, у вечірній час, ОСОБА_8 , перебуваючи на законних підставах в будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A10», в корпусі червоного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн., який належав ОСОБА_9 . З місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши ОСОБА_9 збитку в розмірі 2000 грн.

Епізод № 2 13 квітня 2020 року, приблизно о 22 год. 10 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , умисно, повторно, шляхом ривка, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «IphoneX», в корпусі білого кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , вартістю 8767,08 грн., який знаходився в жіночій сумочці та яку потерпіла Суддя Н.Е. тримала при собі. З місця злочину втік, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд та завдавши ОСОБА_10 збитку в розмірі 8767, 08 грн.

Епізод № 3 13 квітня 2020 року, приблизно о 23 год. 39 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на вул.23 вересня, 9 м. Полтава, умисно, повторно, таємно викрав з переднього нагрудного карману одягу ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон «Huawei PSmart», в корпусі синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , вартістю 2500 грн., яка в той час відволіклася, зачиняючи магазин МК «М`ясний». З місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілій ОСОБА_11 збитку в розмірі 2500 грн.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати його дії по епізоду заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_10 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у межах санкції вказаної статті.
Зазначає, що мав умисел на таємне викрадення мобільного телефону у ОСОБА_10 , а сама потерпіла не усвідомлювала крадіжку телефону.
Вказує, що познайомився із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вечірній час у дворі одного з будинків, розташованого біля зупинки громадського транспорту «23 вересня» по вул. Івана Мазепи м.Полтаві і проводжав їх до місця проживання. Біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що Суддя Н.Е. відволіклась, непомітно для неї дістав з її жіночої сумочки мобільний телефон, після чого пішов у своїх справах. Зникнення телефону ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не бачили та на той час жодних претензій йому не висловлювали. Далі ОСОБА_8 усвідомив протиправність своїх дій та через пів години вирішив повернути викрадений телефон, повертався на місце вчинення злочину та по дорозі був затриманий працівниками поліції, яким телефон добровільно видав.
Також вказує на відсутність прямих доказів, що вказували б на відкрите заволодіння майном, окрім показань подруги потерпілої, ОСОБА_12 , показання якої не можна брати до уваги.
Звертає увагу, що в судовому засіданні не була допитана потерпіла Суддя ОСОБА_13 , що вказує на неможливість з`ясувати обставини вчинення кримінального правопорушення з перших уст.
Вважає, що до нього можливо застосувати пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, оскільки він самостійно повернув телефон, визнав свою вину, давав правдиві показання, щиро жалкував про вчинене та демонстрував готовність понести заслужене покарання.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника в його інтересах на підтримку поданої апеляційної скарги; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України, необхідно зазначити таке.

У своїх показаннях ОСОБА_8 сам факт викрадення мобільного телефону із сумочки потерпілої ОСОБА_10 визнав, проте заперечив, що викрадення було відкрите та зазначив, що він заволодів телефоном непомітно для потерпілої. Вважає, що і свідок ОСОБА_12 не могла бачити момент викрадення речі та жодна з них не пред`являли до нього ніяких претензій.

Такі показання обвинуваченого спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, з показань свідка ОСОБА_12 наданих суду вбачається, що 13.04.2020 у вечірній час, коли вона та потерпіла Суддя Н.Е. рухалися із зупинки громадського транспорту «23 Вересня» по вул. Івана Мазепи м. Полтава до будинку № 79 по вул. Героїв АТО м. Полтава, до них підійшов ОСОБА_8 та почав з ними розмову. Поводив себе нав`язливо та слідував за ними до місця їх проживання. У момент коли Суддя ОСОБА_13 підійшовши до дверей під`їзду та відкривала їх, ОСОБА_8 з сумочки потерпілої, яку вона тримала в руці, вихопив мобільний телефон та втік. Побачивши вказане, вона та Суддя ОСОБА_13 почали кричати у слід ОСОБА_8 та намагалися його наздогнати, однак це їм не вдалося. Відразу ж після цього потерпіла звернулася до поліції.

Такі показання свідка ОСОБА_12 узгоджуються з обставинами вчинення кримінального правопорушення, встановленими під час слідчого експерименту з потерпілою Суддею Н.Е.

Підстав недовіряти показанням свідка та обставинам, встановленим під час слідчого експерименту з потерпілою, немає, оскільки в ході проведення слідчої дії Суддя ОСОБА_13 показала не лише яким чином було здійснено викрадення мобільного телефону, а й чітко вказала напрямок, у якому побіг обвинувачений, що не оспорює і сам обвинувачений.

Телефон потерпілої ОСОБА_10 цього ж дня через півгодини після звернення до правоохоронних органів, був виявлений у обвинуваченого працівниками поліції.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що потерпіла судом першої інстанції допитана не була, що унеможливлює об`єктивного встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення з показань ОСОБА_10 , необхідно зазначити, що на час розгляду справи в суді першої інстанції потерпіла перебувала за межами кордону України та суд був позбавлений можливості її допитати.

Не вдалося забезпечити участь потерпілої ОСОБА_10 і під час апеляційного провадження, оскільки відповідно до телефонного повідомлення її матері ОСОБА_14 потерпіла із-за кордону не повернулася і найближчим часом повертатися до України не збирається.

Незважаючи на відсутність допиту потерпілої, суд першої інстанції правильно встановив обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , яка є очевидцем вчинення злочину та інших матеріалів кримінального провадження, досліджених судом. А твердження обвинуваченого, що показання свідка не можна брати до уваги, так як вона є подругою потерпілої, є безпідставними. Свідок була безпосередньо допитана в судовому засіданні, як цього вимагає ст. 23 КПК України. Її показання узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. Свідок приведена судом до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, а тому підстав не довіряти їй немає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України за даним епізодом.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за умисні злочини, зокрема і проти власності, те, що маючи не зняті та не погашені судимості знову вчинив кримінальні правопорушення, у вчиненому не розкаявся відшкодування шкоди шляхом повернення майна потерпілим відбулося завдяки проведеним оперативно-розшуковим заходам, а не шляхом добровільної видачі викраденого, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Доводи обвинуваченого про наявність обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, є безпідставними, оскільки щирим каяттям є певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, а також проти життя і здоров`я, належних висновків не зробив та вчинив нові злочини через невеликий проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, свою вину у вчинені злочинів визнав частково, а кількість епізодів та періодичність їх вчинення не вказують про осуд своєї поведінки.
Отже, судом першої інстанції враховані всі обставини, встановлені під час судового провадження.

Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає. У зв`язку з цим апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4