ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2252/22 Справа № 203/4198/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , а також прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000552, щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
Судом вирішено питання щодо цивільного позову.
Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, 10.07.2021 року приблизно о 09.00 годині, знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , де проходив зі своїм собакою бійцівської породи «Ротвейлер» на прізвисько « ОСОБА_11 », в цей час побачив клумбу з квітами, поруч з якою знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , у якої ОСОБА_5 попросив нарвати квітів.
На прохання ОСОБА_5 . ОСОБА_10 нарвала квіти, однак їх ОСОБА_5 не вистачило та він попросив зірвати ще квітку «Лілію», на що отримав відмову ОСОБА_10 .
В цей час у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин з раніше малознайомою потерплою ОСОБА_10 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 . Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, ОСОБА_5 дав команду своєму собаці бійцівської породи на прізвисько « ОСОБА_11 », що знаходився поряд з ним кинутись на потерпілу ОСОБА_10 , на що собака зреагував та кинувся на останню, поваливши її спиною на землю, та став кусати її за обидві руки.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерплій ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: вкушено-рваних ран тильної та долонної поверхні обох кистей рук з ушкодженням сухожилку розгинача 4-го пальця правої кисті, що за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості , що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
Після того як потерпіла ОСОБА_10 втратила свідомість від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 забрав собаку та з місця злочину зник.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та просить призначити йому покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що свою провину він визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину. Вказує, що єдиною обставинною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Окрім цього вказує, що в силу ст. 89 КК України, він є раніше не судимою особою, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з цивільною дружиною, постійно працевлаштований.

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
В обґрунтування вказує, що суд, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та особу обвинуваченого, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_5 , 06 вересня 2021 року був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України за аналогічний злочин із застосуванням тієї ж самої собаки та факту вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілу, яка просила залишити вирок суду без змін, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, апеляційну скаргу прокурора просив задовольнити, перевіривши доводи, які викладені в апеляціях, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, в апеляціях сторони захисту та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги як обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення його покарання та призначення йому покарання у виді виправних робіт, так і доводи прокурора щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання, збільшивши його 6 місяців обмеження волі, не є слушними.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України яке є нетяжким злочином, вину визнав частково, згідно характеристики, наданої старшим ДОП СДОП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, характеризується негативно, в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не перебуває, під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до попереднього вироку, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, із використанням собаки бійцівської породи «Ротвейлер» на прізвисько « ОСОБА_11 », який є знаряддям вчинення злочину в розглядуваному кримінальному провадженні.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, оскільки обвинувачений хоча і повідомив, що жалкує про вчинене, проте ознак щирого каяття у обвинуваченого судом не встановлено, до обставин, що обтяжують покарання, суд відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання судом першої інстанції об`єктивно було прийнято до уваги особи обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, вину визнав частково, та дійшов висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в середніх межах, встановлених санкцією статті ч. 1 ст. 122 КК України, яке не є мінімальним.
З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Посилання обвинуваченого на те, що він що свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину не знайшли свого підтвердження як під час розгляду в суді першої інстанції, чому була надана обґрунтована оцінка, так і в суді апеляційної інстанції.
Зауваження стосовно того, що він є раніше не судимою особою, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з цивільною дружиною, постійно працевлаштований, колегія суддів також вважає не достатньо переконливими для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання у вигляді виправних робіт є неспроможними, оскільки обвинувачений не працевлаштований і даних зворотнього не надано.
За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.
Також і доводи прокурора щодо збільшення розміру покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 на 6 місяців обмеження волі з посиланням на тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який раніше вже спричиняв тілесні ушкодження за участі своєї собаки, не розкаявся у даному злочині, не проявив щирого каяття, не є прийнятними та переконливими, так як згідно наведеного вище, суд першої інстанції зазначені прокурором обставини врахував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та призначив покарання яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав як для пом`якшення покарання, так і для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як на це вказує прокурор, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , а також прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000552, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4