Справа № 201/5722/22
Провадження № 1-кс/201/2005/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей ОСОБА_7 , розглянувши клопотання вказаного слідчого, погодженого прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003107 від 08.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Суть клопотання.
Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилався на те, що в провадженні слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження №0003107 від 08.08.2022 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, в якому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з особистих ідеологічних мотивів з початку липня 2022 року, використовуючи акаунт мобільного додатку «Telegram» зареєстрований за номером мобільного зв`язку НОМЕР_1 під псевдонімом « ОСОБА_10 » у групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » здійснює поширення інформації військового характеру щодо переміщення, вогневих позицій та місць дислокації дрозділів ЗС України у м. Бахмут Донецької області та прилеглої території.

16.08.2022 в ході обшуку приміщення де перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ним було добровільно видано: мобільний телефон Xiaomi чорного серійний номер НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із Sim-картою з номером НОМЕР_5 ; системний блок «HEDY» сірого кольору.

17.08.2022 постановою слідчого мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із Sim-картою з номером НОМЕР_5 , системний блок «HEDY» сірого кольору, визнано речовими доказами за кримінальним провадженням №0003107 від 08.08.2022 року.

За таких обставин, вказані вище предмети, можуть мати по кримінальному провадженню значення речових доказів, оскільки є предметами та засобами кримінального правопорушення, та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В даний час вищевказаний предмет знаходяться у службовому приміщенні СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях. Оскільки ці речі можуть мати доказове значення в рамках досудового розслідування кримінального провадження та будуть направлені на відповідні експертні дослідження, тому слідчий, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів просив накласти арешт на вищевказані мобільний телефон і системний блок.

Позиції учасників.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував. Таку ж саму думку висловили інші учасники.

Процесуальні питання.
Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Норми КПК України, які застосовуються при вирішенні клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів після його надходження до суду.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлені слідчим суддею обставини.
Як свідчать матеріали клопотання, в провадженні слідчого відділу 2-го управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження №0003107 від 08.08.2022 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 використовує номер мобільного оператора НОМЕР_5 , входить до складу агентурної мережі МДБ «ДНР» та ФСБ РФ, і за їх завданням поширює інформацію про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості. Вказана інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Зокрема, ОСОБА_4 діє в інтересах ворога з метою збройного захоплення територій України, зниження обороноздатності, здійснюючи збір та передачу (текстові та голосові повідомлення) розвідувальної інформації щодо переміщення техніки та знаходження підрозділів ЗС України в районі м. Бахмут Донецької області за допомогою месенджера «Telegram», зареєстрованого на м.т.: НОМЕР_5 (нікнейм « ОСОБА_11 ») бойовику НЗФ «ДНР» ОСОБА_12 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець м. Донецьк.)

В подальшому отримані повідомлення ОСОБА_12 пересилає за допомогою месенджера «Telegram», на раніше відпрацьовані завдання, позаштатному співробітнику ЦСО МДБ ДНР ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивний ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), інформатору МДБ «ДНР» ОСОБА_16 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та начальнику розвідки НОМЕР_6 ОМСБр ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (м.т. НОМЕР_7 позивний ОСОБА_18 ).

16.08.2022 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України.

16.08.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України.

16.08.2022 в ході обшуку приміщення де перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ним було добровільно видано:

1. мобільний телефон Xiaomi чорного серійний номер НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із Sim-картою з номером НОМЕР_5 .

Крім того, ОСОБА_4 , під час обшуку добровільно видав зазначений в ухвалі на проведення обшуку предмет, а саме системний блок «HEDY» сірого кольору, який він добровільно виніс з квартири АДРЕСА_2

17.08.2022 постановою слідчого мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із Sim-картою з номером НОМЕР_5 , системний блок «HEDY» сірого кольору, визнано речовими доказами за кримінальним провадженням №0003107 від 08.08.2022 року.

В даний час вищевказаний предмет знаходяться у службовому приміщенні СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Висновки.
Слідчий в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів.

Слідчий довів, що вилучені речі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або бути знаряддями злочину. Так, зазначене майно може бути використане як доказ причетності вчинення вище вказаною особою злочину, що встановлюється під час кримінального провадження, вилучені речі будуть направлені на експертні дослідження.

Станом на сьогоднішні день триває досудове розслідування кримінального провадження, встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлюється коло осіб, яке має відношення до вчинення кримінального правопорушення, здійснюються заходи щодо встановленні і інших осіб, які мають відношення до наведеного злочину, призначені експертизи.

Загалом, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення вилучені речі мають саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Тому дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що враховуючи, що згідно з ч.5 ст.237 КПК України, вилучені речі, що мають значення для кримінального провадження, вважаються тимчасово вилученим майном, яке в подальшому в ході розслідування можуть бути використаними як докази вчиненого кримінального правопорушення, на вилучені речі необхідно накласти арешт, оскільки вони можуть бути засобами вчинення злочину та/або містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт шляхом позбавлення права на розпорядження і користування майном, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття майна з власності.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-мобільний телефон Xiaomi серійний номер НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , із Sim-картою з номером НОМЕР_5 ;

-системний блок «HEDY» сірого кольору,

шляхом позбавлення права на розпорядження і користування.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1