Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/348/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-3, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_22 , потерпілого ОСОБА_23 , захисників: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

12 липня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначив, що 03 вересня 2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз 08 червня 2022 року строком на 60 діб, а саме до 08 серпня 2022 року. Протягом всього часу досудового розслідування та розгляду справи в суді, обвинуваченому ОСОБА_5 систематично продовжувався строк тримання під вартою на одних і тих же підставах незмінних уявних ризиків, які нібито існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , який на даний час перебуває під вартою понад 10 місяців. Так, звертає увагу, що ОСОБА_5 має суттєві проблеми зі здоров`ям, та потребує оперативного хірургічного лікування, оскільки хвороба за умови неналежного та несвоєчасного лікування швидко прогресує та може перерости в онкологічне захворювання (рак), а тому існує ризик, що відкладення обстеження та належного лікування може зумовити тяжкі наслідки для здоров`я ОСОБА_5 . Також сторона захисту вважає, що ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначений в ухвалі про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 відсутній та є лише суб`єктивним припущенням, не підтвердженим жодними належними та допустимими доказами тому, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 одружений та є годувальником в сім`ї, на його утриманні знаходиться донька ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; постійно протягом життя займається будівельними роботами без офіційного оформлення; має у власності житло та постійне місце проживання; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та інших повідомлень про підозру йому не вручалось та не перешкоджав органам досудового розслідування під час обшуку та затримання; застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з засобами електронного контролю дозволить повною мірою контролювати поведінку ОСОБА_5 та навіть кожен його рух. Також звертає увагу, що хоча на думку суду введення військового стану ніби то посилює ризик переховування, однак саме військовий стан і зумовлює затримку в розгляді справ, оскільки суттєво погіршується доставлення обвинувачених до суду, його підзахисний є військовозобов`язаним, а отже не може покинути навіть регіон проживання. ОСОБА_5 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення є недостатньо обґрунтованою, оскільки обвинувальний акт не містить жодних фактичних обставин кримінального правопорушення (які б підтверджувалися хоч якимись доказами). Немає підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи продовжуватиме злочинну діяльність, оскільки злочинів він не вчиняв. Водночас, обвинувачений має постійне проживання, одружений, має доньку, має постійну роботу. Окрім цього, обвинувачений стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме суду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, оскільки особисто зацікавлений у тому, щоб розгляд справи в суді чим-швидше закінчився та він міг продовжити спокійно жити.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , підтримав своє клопотання, просив його задовольнити. Зазначив, що його підзахисний та він не звертались до медичної частини Державної установи «Дніпровської установи виконання покарань № 4».
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника. Суду пояснив, що коли його затримали, в нього було призначене на вересень місяць оперативне втручання щодо його захворювання. Він звертався до медичної частини Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», однак належного йому лікування вони надати не можуть і про це вони самі ж і говорять, що окрім таблеток від голови та розладу шлунку в них нічого немає. Про лікування він запитував і у медичної сестри, яка знаходиться у них в корпусі Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Окрім цього, йому особисто говорив лікар, що жодного призначення він не видасть, і підписувати вони також нічого не будуть, оскільки за це вони потім будуть нести відповідальність.
Прокурор ОСОБА_22 просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, оскільки ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестав існувати, а підстави задля зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , які зазначив захисник, не є такими, що зменшують вказаний ризик.
Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 .
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08 червня 2022 року судом постановлено ухвалу про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, а саме до 06 серпня 2022 року.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строків утримання під вартою обвинуваченого колегія суддів керувалася вимогами ст. 177 КПК України.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, за якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, та який відповідно до ст. 12 КПК України відноситься до тяжкого злочину.
У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_5 постійного джерела доходу не має, а дохід від виконання будівельних робіт є сезонним, окрім цього надана стороною захисту копія цивільно-правового договору № 101 датованого 25 серпня 2021 року підтверджує сезонність такого доходу, про що, в свою чергу, свідчить предмет договору, окрім цього даний договір було укладено майже рік тому, і свідчити про наявність сталого доходу у обвинуваченого на підставі наданого цивільно-правового договору неможливо.
Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність неповнолітньої дитини, на які посилається захисник, заслуговують на увагу, проте, суттєво ризик у кримінальному провадженні не зменшують.
Також, слід відмітити, що доказів того, що дружина ОСОБА_5 не працює, обвинуваченим та захисником не надано, натомість обвинувачений у раніше поданих до суду клопотаннях зазначав, що його дружина ОСОБА_35 є адвокатом.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що обвинувачений є єдиним годувальником у родині та внаслідок того, що він перебуває під вартою він не має можливості належним чином забезпечувати свою сім`ю.
Окрім цього, колегія суддів наголошує, що ризик, передбаченй п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишається на даний час наявним та, враховуючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачується, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватись від суду.
Колегією суддів не беруться до уваги твердження захисника ОСОБА_6 щодо неможливості подальшого перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки в нього погіршується стан здоров`я і йому необхідно оперативне хірургічне втручання, оскільки стороною захисту не було надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_5 або ж його захисник зверталися за наданням медичної допомоги до медичної частини Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», та йому було відмовлено в наданні такої допомоги.
В свою чергу, колегія суддів ухвалила з метою забезпечення прав обвинуваченого ОСОБА_5 та перевірки наданої інформації звернутись до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з метою отримання інформації щодо звернень обвинуваченого ОСОБА_5 до медичної частини установи зі скаргами на погане самопочуття, можливості проходження лікування останнього в умовах установи та потрібності в додатковому лікуванні поза межами установи.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки місце проживання обвинуваченого є максимально наближеним до окупованих територій України, а тому є вагомі підстави вважати, що задля перешкоджання розгляду справи обвинувачений може переховуватись на тимчасово окупованій території на якій суттєво обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень, що якісно погіршує криміногенну обстановку.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
При цьому, колегією суддів при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було розглянуто питання можливісті застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3