Справа № 530/209/22
Номер провадження 1-кп/530/54/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" травня 2022 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 20.11.2021 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, працюючої кредитним інспектором ТОВ КешБокс, раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , згідно наказу (розпорядження) № 165к від 05.02.2021 року була прийнята на роботу продавця непродовольчих товарів у магазин ТОВ «МОБІЖУК», який розташований за адресою: м.Зіньків, вул. Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області.
Згідно трудового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який було укладено 06.02.2021 року між директором ТОВ «МОБІЖУК», в особі ОСОБА_5 та працівником - ОСОБА_4 , що займає посаду продавець непродовольчих товарів, відповідно до п. 1, працівник, що займає посаду продавця непродовольчих товарів бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання цінностей ввірених їй і в зв`язку із викладеним зобов`язується дбайливо ставитися до переданих їй для збереження або інших цілей матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до запобігання збитків, своєчасно повідомляти підприємство про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених їй матеріальних цінностей, вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей, брати участь у проведенні інвентаризації довірених їй матеріальних цінностей.
Відповідно до п. 3 даного Договору - у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених їй матеріальних цінностей визначення розміру збитку, заподіяного підприємству, і його відшкодування проводиться згідно з чинним законодавством.
Відповідно до п.5 даного Договору - цей договір вступає в силу з часу підписання сторонами і діє протягом періоду роботи працівника на матеріально-відповідальній посаді або з довіреними йому матеріальними цінностями підприємства.
11.05.2021 року, будучи матеріально - відповідальною особою, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Sigma X-style 24», ІМЕН НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , який було ввірено та перебувало у її віддані, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Теспо МоЬі1е-Т454» ІМЕН: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 549 (п`ятсот сорок дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Тесnо Mobile - Т454», ІМЕП: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 549 (п`ятсот сорок дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Хіаоmі Redmi Note 9» ІМЕН: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 , серійний номер НОМЕР_10 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 4999 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , на початку липня 2021 року (більш точної дати в ході розслідування даного кримінального правопорушення встановити не вдалося), будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Хіаоmі Redmi Note 9 Pro», ІМЕН : НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , серійний номер НОМЕР_13 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 5999 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Samsung Galaxy SM - А02», ІМЕІ1: НОМЕР_14 1МЕІ2:98693/01, серійний номер НОМЕР_15 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 3499 (три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «TECNO KE5J», ІМЕН : НОМЕР_16 , ІМЕІ2: НОМЕР_17 , серійний номер НОМЕР_18 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , в середині липня 2021 року (біль точної дати в ході розслідування даного кримінального правопорушення встановити не вдалося), будучи матеріально - відповідальною особою, перебуваючи на посаді продавця непродовольчих товарів магазину ТОВ «МОБІЖУК», що розташований за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 61 приміщення №5, Полтавського району, Полтавської області, умисно порушила умови договору про повну матеріальну відповідальність, без дозволу директора вказаного підприємства, виконуючи роботи по реалізації мобільного телефону марки «Хіаоті Redmi 9 NFC», ІМЕН: НОМЕР_19 , ІМЕІ2: НОМЕР_20 , серійний номер НОМЕР_21 , який було ввірено та перебувало у її віддані, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів виручених за продаж вказаного мобільного телефону, в сумі 3099 (три тисячі дев`яносто дев`ять) гривень, не провівши вказаний мобільний телефон через касовий апарат, привласнила вказані грошові кошти, якими розпорядилась на власний розсуд, не здавши їх до каси ТОВ «МОБІЖУК», у зв`язку з чим завдала матеріальну шкоду даному підприємству на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст.191 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження, суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , свою вину визнала повністю. Будучи допитаною в судовому засіданні, дала покази аналогічні описовій частині вироку.

Визнана органом досудового розслідування представником потерпілого ТОВ «МОБІЖУК» ОСОБА_6 , на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілого від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчать повідомлення про вручення їй судових повісток. До суду від представника потерпілого поступила заява про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.
Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачена вину у вчиненому проступку визнала повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення частини третьої статті 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченої, ОСОБА_4 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .. Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.
Судом при розгляді справи був забезпечений принцип рівності сторін.
При цьому, суд враховує розяснення, що містяться в п.п.20, 21, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).
Так, відповідно до розяснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Також, відповідно до роз"яснень, що містяться в абз.1 п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), при вирішенні питання про те, який з передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що помякшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
З розяснень, що містяться в абз.2 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами) вбачається, що остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак, якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для її виправлення і недопущення вподальшому скоєння нею кримінальних правопорушень, суд враховує, що вона свою вину визнає повністю,є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушенняі вважає цю обставину, такою що пом`якшує покарання.
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 , скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, обставин вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, суспільної небезпеки скоєного кримінального злочину, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, її ставлення до скоєного,а також особу ОСОБА_4 , яка працює, суд вважає, що виправлення підсудної та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати їй покарання, передбачене чинним законодавством.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Із досудової доповіді, складеної відносно обвинуваченої ОСОБА_4 ,, Полтавським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області вбачається, що ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченої можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та застосувати заходи нагляду, соціально-виховні заходи, які можуть вплинути на фактор ризику та знизить ризик повторного кримінального злочину.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого, яку готує персонал органу пробації.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
Враховуючи викладене, суд вважає призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , у виді обмеження волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Цивільний позов по справі заявлено в сумі 22 292,00 грн..
Згідно довідки, ОСОБА_4 погасила збитки в сумі 6900 грн. ( т.2 а.с.71).
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст .22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Згідно медичних довідок обвинувачена ОСОБА_4 - практично здорова.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 , не обирався.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Sigma X-style 24», передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, мобільний телефон марки «Тесnо МоЬі1е-Т454», передано на зберігання ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Тесnо Mobile - Т454» передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 9», передано на зберігання ОСОБА_8 , мобільного телефону марки «Хіаоmі Redmi Note 9 Pro», передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM -А02», передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, мобільний телефон марки «TECNO KE5J», передано на зберігання ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 9 NFC», передано на зберігання ОСОБА_10 ..

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати певні посади, посаду продавця,на строк 1 рік.

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати певні посади, посаду продавця,на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати певні посади, посаду продавця,на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Sigma X-style 24», який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, повернути, ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Тесnо МоЬі1е-Т454», який передано на зберігання ОСОБА_7 , залишити у її власності, мобільний телефон марки «Тесnо Mobile - Т454» , який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, повернути, ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 9», який передано на зберігання ОСОБА_8 , залишити у її власності, мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 9 Pro», який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, повернути, ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM -А02», який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, повернути, ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «TECNO KE5J», який передано на зберігання ОСОБА_9 , залишити у його власності, мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9 NFC», який передано на зберігання ОСОБА_10 , залишити у його власності.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , працюючої кредитним інспектором ТОВ КешБокс на користь ТзОВ «Мобіжук», 15 392 ( п`ятнадцять тисяч триста девяносто дві) грн. 00 копійок матеріальних збитків.
Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1