Справа № 127/7720/22
Провадження № 1-кп/127/197/22

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 05 квітня 2022 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000041 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого охоронцем «Ліки Донбасу», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала
в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в межах Луганської області терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
Так звані «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.
У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «ДНР» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.
У подальшому Збройні Сили РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «ДНР», які увійшли у склад Збройних Сил РФ.
24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Так, одним з таких представників підрозділу збройних сил держави агресора є громадянин України ОСОБА_4 , який 24 лютого 2022 року, достовірно знаючи про свій громадянський статус, факт збройної агресії Російської Федерації проти України та оголошений у зв`язку з цим воєнний стан на усій території України, добровільно звернувся до військкомату терористичної організації «ДНР» у м. Макіївка Донецької області, маючи звання «прапорщик» був зарахований до 1 роти 4 батальйону 127 мотострілкового полку армії т.з. «ДНР» у складі Збройних Сил РФ на посаді «фельдшер роти», отримав форму зразка ЗС РФ, автоматичну стрілецьку зброю та набої до неї, засоби індивідуального захисту, аптечку і сухі продуктові набори для військовослужбовців.
У подальшому, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_4 у складі військових формувань ЗС РФ, орієнтовно 03 березня 2022 року, у невстановлений точний час, на залізничному транспорті перетнув державний кордон України у напрямку Російської Федерації.
04 березня 2022 року ОСОБА_4 у той же спосіб через Керченський міст незаконно перетнув державний кордон України у напрямку «В`їзд в Україну» на територію Автономної республіки Крим. Наступного дня, ОСОБА_4 зі зброєю та бойовими припасами спільно з іншими військовослужбовцями ЗС РФ незаконно перетнув залізничним транспортом адміністративний кордон України з тимчасово окупованими територіями Автономної республіки Крим, в результаті чого опинився на території Херсонської області поблизу населеного пункту Придніпровське Херсонського району, де у складі свого підрозділу перебував до 12.03.2022, після чого автомобільним транспортом вибув в напрямку Миколаївської області.
В подальшому, у період часу з 12 березня 2022 року по 13 березня 2022 року, ОСОБА_4 фактично діючи у складі підрозділу ЗС РФ, на підставі наказів військового командування у межах загального плану захоплення території України виконував бойові завдання з охорони та оборони стратегічно важливих перехресть доріг та військової техніки ЗС РФ, яка рухалась по ним, в районі с. Білозірка Миколаївського району Миколаївської області.
Однак, подальша злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена оскільки 13.03.2022, орієнтовно о 14:00 годині, він був затриманий військовослужбовцями Збройних сил України на території Миколаївської області поблизу АДРЕСА_2 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що провину у вчинені кримінального правопорушення визнає, та суду повідомив, що він являється громадянином України, так як отримав громадянство України у 1999 році. Паспорт самопроголошеної «ДНР» отримав у 2018 році, однак від громадянства України не відмовлявся. З 1985 по 1987 року проходив військову службу в СРСР. З 1992 року по 1995 року також проходив службу військовослужбовцем ЗС України в якості прапорщика. ОСОБА_4 працював охоронцем на підприємстві. 23.02.2022 року йому зателефонували з відділу кадрів та пояснили, що йому потрібно з`явитись у військовий комісаріат. Однак 24.02.2022 року ОСОБА_4 не пішов до військкомату, а вийшов на роботу, так як була його зміна. Того ж дня, до нього прийшов начальник охорони, та повідомив, що якщо ОСОБА_4 не з`явиться до військового комісаріату, його справа направиться до прокуратури та він буде мати проблеми. Того ж дня ОСОБА_4 пішов додому, взяв речі та самостійно направився до військкомату за вказівкою начальника охорони. Будь-яких повісток він не отримував. 24.02.2022 року близько 17:00 год. він прибув до військкомату. При собі мав військовий квиток та паспорт самопроголошеної «ДНР». У військкоматі він пояснив, що в нього хворі ноги, через те він не може нести військову службу. Однак ОСОБА_4 ніхто не послухав. Через деякий час, він спільно з іншими чоловіками вийшли у двір комісаріату, де всіх посадили до автобусів. Загалом було два автобуси. Їх привезли до селища Холодна Балка Донецької області, де знаходилась військова частина. В селищі Холодна Балка йому видали комплект військової форми зразка військовослужбовця ЗС РФ та продуктовий набір зеленого кольору, на якому була зображена зірка. У вказаній військові частині з 24.02.2022 року по 25.02.2022 року проводилось формування 127 мотострілецького полку так званої «ДНР». У військовий квиток будь-яких записів ніхто не робив, а просто був журнал в якому було записано, що ОСОБА_4 буде проходити службу у 127 мотострілецькому полку. В подальшому його відвезли до м. Донецьк в приміщення непрацюючої пожежної частини, де продовжувалось формування батальйону. Крім того, в м. Донецьк їм видали зброю, однак боєприпасів до зброї їм не видали. В подальшому, їх перевезли на електричці до м. Іловайськ, де вони пробули 2-3 години, після чого посадили всіх на потяг, який направлявся в бік Росії. На вказаному потязі вони проїхали близько 2 днів, після чого заїхали через Кримський міст до АР Крим. По АР Крим вони рухались приблизно 6-7 годин. Потім потяг заїхав на територію Херсонської області, де їх висадили в полі. У вказаному місці вони перебували протягом 5 днів. На території Херсонської області їм видали зброю та білі стрічки, які потрібно було одягнути для подальшої ідентифікації. Після цього, приблизно 11.03.2022 року ОСОБА_4 та інших військовослужбовців на автомобільному транспорті перевезли до селища Квітневе, де вони переночували. Наступного дня, його та інших військовослужбовців знову перевезли до іншого населеного пункту з назвою схожою на «Дністерське», він точно не запам`ятав, але бачив демонтований знак населеного пункту. Через пару годин, їх знову перевезли до іншого населеного пункту, ймовірно Білозірка, де їх розмістили в приміщенні школи. 13.03.2022 року його та ще трьох чоловіків поставили в караул на блок пост вздовж дороги у вказаному населеному пункті. Командир поставив їм задачу охороняти частину дороги та зупиняти цивільні автомобілі, якщо буде їхати колона військової техніки Російської Федерації, для того щоб забезпечити безперешкодний проїзд колони. Вказане він і робив. Близько 14:00 години того ж дня почався бій. Спочатку снаряд влучив у приміщення школи, яка знаходилась десь приблизно 300 метрів від ОСОБА_4 , а потім почався бій. В цей час він почув позаду себе гуркіт транспорту, а коли розвернувся побачив військовослужбовців ЗС України на БТР. Під`їхавши до них військовослужбовці ЗС України випустили автоматну чергу у повітря та наказали скласти зброю і лягти на землю. При собі ОСОБА_4 мав АК та чотири магазини з набоями до нього. Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що 24.02.2022 року йому було відомо про початок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він познайомився з ОСОБА_4 в селищі Холодна Балка, куди їх привезли в процесі мобілізації. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 зарахували до 127 полку 4 батальйону 1 роти армії ДНР, однак виявилось, що вони мали служити на стороні Російської Федерації. Потім їхній полк вивезли з території самопроголошеної ДНР до РФ, а потім до Криму. З АР Крим їх відвезли до Херсонської області, ймовірно в селище Дніпровське, де він вже ближче познайомився з ОСОБА_4 . Спочатку ОСОБА_4 був назначений старшиною роти, однак через 2-3 доби його зняли з посади та поставили на посаду фельдшера, так як ОСОБА_4 не справлявся зі своїми службовими обов`язками. 11.03.2022 року в вечері їх погрузили до вантажного автомобіля який вміщав приблизно 100 чоловік та повезли в невідомому йому напрямку. Через 3 години їх висадили на дорозі, де вони і переночували. Зранку прийшов командир і повідомив, що вони передислокуються до приміщення школи. Через декілька годин за наказом командира вони знову завантажились до того ж автомобілю та були відправлені у с. Білозірка. В селі Білозірка їх розташували на 2 поверсі у приміщенні школі. Зранку 13.03.2022 року їх вишикували та надали наказ рити окопи. При цьому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 командир роти поставив іншу задачу, а саме стати на перехресті дороги на блок пост та у разі проїзду військової колони військ Російської Федерації зупиняти цивільні автомобілі з метою уникнення ДТП та безперешкодного проїзду колони. Крім того, було заборонено спілкуватися з місцевими мешканцями. Приблизно через 4 години в школу прилетів снаряд. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одразу втекли в невідомому напрямку. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 залишились на блок пості. Через деякий час, до них під`їхав БТР з бійцям збройних сил України, яким вони здались та здали зброю. Крім того, ОСОБА_7 повідомив, що будь-яких розпоряджень та наказів від ОСОБА_4 не надходило. Всі накази та розпорядження давав командир роти з позивним ОСОБА_11 . Також ОСОБА_7 пояснив, що зброю їм видали у м. Донецьк, а боєприпаси видали на території Херсонської області.
З досліджених доказів, що надані прокурором під час судового провадження, вбачається, що відомості за вказаним фактом зареєстровані у встановленому порядку 05.04.2022 року, що підтверджується витягом з ЄРДР.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем ЗС ДНР, 127 полку 1 роти 4 батальйону, а саме фельдшер роти, було затримано 13.03.2022 року на території Миколаївської області. В ході обшуку ОСОБА_4 , який здійснювався із дотриманням вимог КПК України, у останнього виявлено: паспорт самопроголошеної «ДНР»; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; грошові кошти, банкнотами Російської Федерації, на загальну суму 4800 рублів; службове посвідчення серії НОМЕР_1 (ГП «Республиканський центр «Торговый дом «Лекарства Донбасса»); військовий квиток НОМЕР_2 , виданий 26.10.1985 року.
В судовому засіданні досліджено вилучені речі, які досудовим розслідуванням визнані як документи у справі, а саме довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт самопроголошеної «ДНР», «службове посвідчення» ОСОБА_4 та військовий квиток.
З військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 з 13.11.1992 року по 13.01.1995 року проходив військову службу у Збройних силах України в якості прапорщика у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується гербовою печаткою.
З дубліката довідки про присвоєння ідентифікаційного коду вбачається, що ОСОБА_4 одержав ідентифікаційний код НОМЕР_4 та запис внесено до Державного реєстру фізичних осіб 12.01.1997 року.
Крім того судом досліджено наданий стороною обвинувачення в якості документу «паспорт» самопроголошеної «ДНР» на ім`я ОСОБА_4 з вкладеними до нього 4800 рублями РФ та «посвідченням» з місця роботи на ім`я ОСОБА_4 .
З наданих стороною обвинувачення документів, отриманих в ході тимчасового доступу вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та йому присвоєно ідентифікаційний код, що в сукупності з тим, що ОСОБА_4 отримував доходи на території держави України з 1998 року по 2014 є підтвердженням того, що ОСОБА_4 є платником податків на території України.
Заслухавши показання обвинуваченого, свідка та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 111 КК України ( в редакції, що діяла станом на 05.01.2022 року), державна зрада є діянням умисно вчиненим громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Відповідно до обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у державній зраді у формі умисно вчинених дій громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, що полягають у переході на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту.
Оцінюючи доведеність вказаного обвинувачення, суд приймає до уваги, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
З показань обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_4 достовірно знав про вказаний факт, оскільки ще напередодні отримав відомості про необхідність прибути до воєнкомату, а також 24.02.2022 року зранку був проінформований про вказане як на роботі, так і потім у місці збору осіб, яке він ідентифікував як «воєкнкомат». За показаннями ОСОБА_4 саме там він отримав форму, яку не ідентифікував як форму ЗС України.
Суд звертає увагу, що хоча ОСОБА_4 і повідомляє, що визнає свою провину у вчинені злочину, проте всіляко намагається не повідомляти суду про те, що він знав, що буде приймати участь у війні проти України на стороні військ РФ, зазначаючи, що він не мав ознак військового РФ.
Разом з тим, з показань ОСОБА_4 судом встановлено, що обстановка яка склалась надавала ОСОБА_8 можливість ідентифікувати себе як особу, що здійснює завдання ворога України у війні Російської Федерації.
Так, за його показаннями, проведення вказаного збору відбулось на території ОРДЛО - самопроголошеної «ДНР», яка тимчасово не контролюється Україною. Тобто ОСОБА_4 достовірно знав, що мобілізація державними інституціями України на вказаній території тимчасово не можлива, а відтак всі дії з мобілізації виконуються іншою стороною збройного конфлікту Російською Федерацією та він, прибувши на пункт такого збору, виконуючи вказівки осіб щодо переміщення та дислокації, отримуючи військову форму не українського зразка, достовірно знав, що він буде приймати участь у війні на стороні ворога Російської Федерації.
За показаннями ОСОБА_4 він не усвідомлював, що буде приймати участь у воєнних діях проти України. В той же час ОСОБА_4 суду повідомив, що отримав не лише формений одяг військового зразка, а й зброю автомат Калашнікова з якою він і був затриманий, виконуючи завдання, надані ворогом, а саме охорону блок посту. Вказані показання підтверджені і свідком ОСОБА_7 , який повідомив про вчинення ОСОБА_4 дій з виконання воєнного завдання на боці ворога Російської Федерації.
Таким чином, вказані показаннях обвинуваченого є спростованими його власними показаннями та показаннями свідка і свідчать, що ОСОБА_4 намагається применшити свою винуватість. Так він власними показаннями, одночасно заперечуючи зазначений факт, сам себе викриває у тому, що діяв за завданням ворога Російської Федерації, приймав участь у воєнних діях на стороні РФ в умовах воєнного стану.
Про вказане беззаперечно свідчить і протокол затримання з якого слідує, що ОСОБА_4 був затриманий на території України у військовій формі, зі зброєю та ідентифікував себе військовослужбовець ЗС ДНР, 127 полку 1 роти 4 батальйону, який беззаперечно не входить до військових формувань України, а приймає участь у війні Росії проти України на боці ворога України Російської Федерації.
Факт того, що ОСОБА_4 вчинив вказане, будучи громадянином України підтверджується дослідженими документами, а саме даними ідентифікаційного номеру, військового квитка, витягами з реєстрів та власними показаннями обвинуваченого.
Оцінюючи показання ОСОБА_4 щодо примусової мобілізації, суд звертає увагу на факти вказані самим обвинуваченим. Так, згідно його показань він прибув до воєнкомату самостійно, без супроводу будь-якої сторонньої особи, без отримання будь-якої повістки, в перший день повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року. Сукупність вказаних обставин виключає поняття будь-якого примусу, оскільки самим ОСОБА_4 не повідомлено про застосування до нього жодної примусової процедури (навіть отримання повістки) та взагалі самостійне з`явлення до місця збору з речами у перший день війни до пункту збору бажаючих вступити на військову службу ідентифікує його як добровольця, а не особу, що зазнала примусової мобілізації та була під впливом різних обставин примушена до вчинення вказаних дій.
Вказані докази в сукупності є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-VII від 08.04.2014 року та № 1689-VII від 07.10.2014 року), як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_8 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 29/1695 від 13.04.2022 року ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебував та за медичною допомогою в заклад не звертався.
З довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» ВОР» №667 від 13.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 на наркологічному обліку у вказаному закладі не перебуває.
Згідно вимоги про судимість від 07.04.2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України.
Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, оскільки ОСОБА_12 в своїх показаннях намагався применшити свою провину у вчинені злочину, а саме заперечував факт того, що здійснив перехід саме на бік ворога Російської Федерації, вказував, що здійснив дії під примусом, що не відповідає дійсності, що свідчить про заперечення ним істотних обставин справи та не може бути оцінено як щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено з врахуванням ст. 337 КПК України.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки вказане покарання визнано судом достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Додаткове покарання у виді конфіскації майна суд не застосовує, оскільки стороною обвинувачення не доведено корисливий мотив дій обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 65-67, 111 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 на виконання вироку суду.
Військовий квиток НОМЕР_2 з додатками та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_4 повернути ОСОБА_8
«Паспорт» самопроголошеної «ДНР» та службове посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Грошові кошти, банкнотами Російської Федерації, на загальну суму 4800 рублів конфіскувати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: