ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1748/21

Провадження № 11-кп/4820/446/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , такого, що відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)»,
про усунення сумнівів і протиріч в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що відсутні сумніви і протиріччя в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заявлене клопотання щодо усунення протиріч в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі та замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, оскільки зникли обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань.
Вважає, що судом було порушено його право, передбачене ст. 28 Конституції України.
На думку апелянта, місцевий суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а також застосував закон, який не підлягав застосуванню, оскільки він суперечив нормам Конституції та міжнародного договору, які мали вищу юридичну силу.
Зазначає, що суперечність полягає у відсутності у нормах КК України реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі та її гарантії у розумінні ЄСПЛ, Конвенції та Конституції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 533 КПК вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України При цьому зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права і законність (п. 1, 2 ст. 7, ст. 8-9 КПК).
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати серед іншого інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, або інших осіб, установ або організацій у випадках, встановлених законом.
Так, до питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться: про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; про звільнення з-під варти особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, якщо підсудний був під вартою, і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу; про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку, тощо.
Наведений перелік питань про будь-які сумніви і суперечності, недоліки, допущені судом при ухваленні вироків, а також питань, що виникають в процесі виконання вироків, які належить вирішувати суду під час виконання вироків, не є вичерпним.
Але слід мати на увазі, що під час виконання вироків суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого, якщо таке погіршення становища прямо не передбачено в законі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2007 року ОСОБА_7 засуджений за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 6, 12; 187 ч. 4; 289 ч. 3; 357 ч. ч. 1, 3; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 13 листопада 2007 року вказаний вирок відносно ОСОБА_7 залишено без змін.
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1ст.51 КК України) є різними видами покарань.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого.
Крім того, аналізуючи доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що судовий розгляд питання, про яке йдеться в клопотанні засудженого, не передбачений положеннями ст. 537, 539 КПК України, а тому у суду першої інстанції були відсутні встановлені кримінальним процесуальним законом підстави для усунення протиріччя, як про це засуджений зазначав у своїй заяві.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно того, що судом першої інстанції було порушено його право на справедливий суд, то такі доводи на переконання колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі було забезпечено право засудженого на доступ до правосуддя та справедливий суд, його клопотання було розглянуто по суті, доводам його клопотання була надана відповідна правова оцінка про що обґрунтовано виклав суд в своєму рішенні.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» рішення ЄСПЛ та ЄКПЛ становлять невід`ємну частину національного законодавства, є джерелом права та мають вищу юридичну силу, ніж національний закон, тому для їх застосування не обов`язково внесення змін до законів України; на виконання рішень ЄСПЛ Україна не повинна обов`язково приймати закони, оскільки такі закони приймаються тільки на виконання рішень проти України, рішення ЄСПЛ проти інших держав є обов`язковими для правильного тлумачення вимог Конвенції; згідно зі ст. 27 Віденської Конвенції Україна не може використовувати внутрішнє (національне) право для обґрунтування неможливості виконання міжнародного договору, коли клопотання засудженого ґрунтується на ЄКПЛ та практиці ЄСПЛ, чим порушено його право передбачене вимогами ст. 28 Конституції України та ст. 3 ЄКПЛ не є слушними, оскільки вони не узгоджуються не тільки з національним законодавством з цього приводу, а також з практикою ЄСПЛ, яка викладена в рішеннях у справах «Вінтер проти Сполученого Королівства» та «Кафкаріс проти Кіпру» та ін.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про скасування оскаржуваної ухвалу, постановлення нової ухвали, якою визнати порушення його прав, передбачених ст. 28 Конституції України, та ст. 3 ЄКПЛ, оскільки відсутні на його думку підстави для його довічного ув`язнення, не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні.
Порушень матеріального та процесуального права допущених суддею під час розгляду клопотання ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.
Прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2022 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про усунення сумнівів і протиріч в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі залишити без зміни, апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді