В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000073 від 15.06.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Казначеївка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо - спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 та 2005 року народження, працює молодшим інспектором ТОВ «Омега», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11.06.2022 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись поряд із домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , побачив, що по вулиці Назаренка до нього пішки наближається раніше знайомий ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_4 має неприязні відносини на фоні конфлікту майнового характеру.

В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які стояли на узбіччі проїзної частини вул. Назаренка поблизу вищевказаного домоволодіння, виник словесний конфлікт, в ході якого вони виражались нецензурною лайкою на адресу один одного.

В подальшому, ОСОБА_4 , в зазначений час і місці, перебуваючи напроти ОСОБА_6 , знаходячись обличчям один до одного на відстані витягнутої руки, діючи з метою спричинення потерпілому ОСОБА_6 фізичного болю та не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, не передбачаючи настання такої шкоди для життя та здоров`я потерпілого, хоча повинен був і міг передбачити, наніс один удар низом долоні лівої руки в область обличчя ОСОБА_6 . Від отриманого удару ОСОБА_6 не втримав рівновагу та впав навзнак з висоти власного зросту на узбіччя асфальтобетонної проїзної частини АДРЕСА_1 і вдарився тім`яною частиною голови.

В наслідок падіння та удару головою потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з вогнищем забиття речовини головного мозку в лівій лобній та скроневій частці з проривом в шлуночкову систему ліворуч та наявністю внутрішньо-шлункового крововиливу, дислокаційного синдрому (зміщення речовини головного мозку), лінійного перелому тім`яної кістки справа з переходом на скроневу кістку, садна в тім`яній ділянці, які за своїм характером відносяться до Тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-б, Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із протиправними діями ОСОБА_4 , які мають характер злочинної недбалості відносно наслідків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 128 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 11.06.2022 року близько 19 години 00 хвилин знаходився поряд із домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та побачив ОСОБА_6 . Між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу дров, які потерпілий у нього викрав. Потім він наніс один удар низом долоні лівої руки в область обличчя ОСОБА_6 та від удару потерпілий впав на узбіччя асфальтобетонної проїзної частини. Він привів потерпілого до тями та відвів потерпілого додому. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 11.06.2022 року він зустрів ОСОБА_4 . В той день він вживав алкогольні напої. Він не пам`ятає як ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження, пам`ятає лише, що до лікарні його забрали з будинку, в якому він проживає. Жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 він не має.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.
Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в скоєнні необережного тяжкого тілесного ушкодження і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні також погодився на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечував проти розгляду справи відповідно до ст. 349 КПК України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.
До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.
На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується позитивно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді обмеження волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою, врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: оптичний диск із записом проведення огляду місця події за участю ОСОБА_4 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із записом проведення огляду місця події за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії допиту свідка ОСОБА_8 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000073, - залишити в матеріалах справи.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (одного) року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Речові докази: оптичний диск із записом проведення огляду місця події за участю ОСОБА_4 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із записом проведення огляду місця події за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії допиту свідка ОСОБА_8 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , оптичний диск із відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000073, - залишити в матеріалах справи.
Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.
На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1