УХВАЛА
15 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 333/7602/21
провадження № 51-2373ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2022 року,
встановив:
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 червня 2022 року заяву директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради задоволено, змінено застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 .
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2022 року ухвалу місцевого суду скасовано. Ухвалено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується із ухвалою апеляційного суду, порушує питання про її скасування.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України).
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.
Зазначений підхід до порядку оскарження судових рішень відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України», рішення від 05 квітня 2018 року в справі «Зубац проти Хорватії»,рішення від 12 липня 2001 року в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», рішення від 10 травня 2001 року в справі «T.P. and K.M. проти Сполученого Королівства») та узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня

2019 року (справа № 738/1482/16-к).
Згідно з частини 1 статті 516 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвала суду про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру, продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмова у цьому може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Водночас за правилами частини 1 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
До зазначеного вище переліку ні ухвали суду першої інстанції про зміну застосованого примусового заходу медичного характеру чи відмову у його зміні, ні ухвали апеляційного суду, постановлені за наслідками апеляційного провадження щодо таких судових рішень, законодавством не віднесено.
Крім того, основна ознака, за якою встановлюється підстава для касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвал суду апеляційної інстанції, визначена частиною 2 статті 424 КПК, зокрема, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Із матеріалів касаційного провадження вбачається, що рішення суду про зміну застосованого ранішепримусового заходу медичного характеру переглянуто в апеляційному порядку за скаргою прокурора. А відтак право на перевірку законності прийнятого рішення судом вищої інстанції відповідно до вимог статті 516 КПК та передбачене законом право на доступ до суду сторонами кримінального провадження реалізовано. Зі змісту постановленої за наслідками апеляційного провадження ухвали вбачається, що вказане судове рішення не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Таким чином ухвала апеляційного суду, яка оскаржується, не може бути предметом касаційного розгляду Суду, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №51-128/2811/17, провадження №51-6135кмо18).
Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3