1Справа № 335/1896/22 1-кс/335/937/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, сержанта з матеріального забезпечення роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, штаб-сержанта,
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України,

ВСТАНОВИВ:
З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 05 березня 2022 року, за підозрою ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.11.2018 року № 208, ОСОБА_4 призначений на посаду сержанта з матеріального забезпечення роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, штаб-сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та берегти державне майно.

28.02.2022 року (більш точного часу слідством не встановлено), будучи військовою службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 16, 17, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», з метою викрадення та подальшого використання в особистих цілях військового майна, надавав військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , вказівку на вивезення зі службових приміщень адміністративних будівель військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , військового майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та перевезення його за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_2 . Після чого вказане майно військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 сховав за місцем мешкання, з метою подальшого використання в особистих цілях, тим самим викрав.

01.03.2022 року, в період часу з 9 годин до 13 годин, будучи військовою службовою особою сержант з матеріального забезпечення роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України штаб-сержант ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи на території постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за адресою АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою викрадення та подальшого використання в особистих цілях військового майна, в порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 16, 17, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», надавав військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_4 , вказівку на винесення зі службових приміщень адміністративних будівель військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та завантаження його до приватного автомобіля ГАЗ-3302 «ГАЗель», державний номер НОМЕР_2 . Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , на приватному автомобілі ГАЗ-3302 «ГАЗель», державний знак НОМЕР_2 , перевіз вищевказане майно військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до місця свого мешкання за адресою АДРЕСА_2 , де сховав з метою подальшого використання в особистих цілях, тим самим викрав його.

Таким чином, в період часу з 28.02.2022 року по 13 годин 01.03.2022 року, будучи військовою службовою особою сержант з матеріального забезпечення роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України штаб-сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 16, 17, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», викрав інше військове майно військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, на загальну суму 562717 гривня 30 копійок, а саме: 8 матраців військових, вартістю 553 гривні 26 копійок за одиницю, загальною вартістю 4426 гривень 8 копійок; 50 простирадл, вартістю 72 гривні 24 копійки за одиницю, загальною вартістю 3612 гривень; 25 наволочок, вартістю 19 гривень за одиницю, загальною вартістю 475 гривень; 1 телевізор «Romsat», в корпусі чорного кольору, інвентарний номер 111361705, вартістю 5999 гривень; 1 телевізор «ERGO», в корпусі чорного кольору, інвентарний номер 111372086, вартістю 4935 гривень; 29 виробів ПР 73, вартістю 113 гривень за одиницю, загальною вартістю 3277 гривень; 18 жилетів розвантажувальних, вартістю 557 гривень за одиницю, загальною вартістю 10026 гривень; 9 бронежилетів «Корсар МЗС», вартістю 4970 гривень за одиницю, загальною вартістю 44730 гривень; 44 штанів утеплених польових, вартістю 840 гривень за одиницю, загальною вартістю 36960 гривень; 33 куртки вітровологих захисних зимових, вартістю 1424 гривні 88 копійок за одиницю, загальною вартістю 47021 гривні 4 копійки; 3 жилети підвищеної видимості, вартістю 242 гривні за одиницю, загальною вартістю 726 гривень; 41 загальновійськовий протигаз, вартістю 3412 гривень 86 копійок за одиницю, загальною вартістю 139927 гривень 26 копійок; 7 мішків спальних, вартістю 550 гривень за одиницю, загальною вартістю 3850 гривень; 2 ковдри н/в, вартістю 334 гривні 98 копійок за одиницю, загальною вартістю 669 гривень 96 копійок; 29 чобіт з в/б, вартістю 1815 гривень за одиницю, загальною вартістю 52635 гривень; 1 бензогенератор «Форте», вартістю 4500 гривень за одиницю;10 плащів захисних ОП-1, вартістю 61 гривня за одиницю, загальною вартістю 610 гривень;26 лопат піхотних МПЛ, вартістю 3 гривні за одиницю, загальною вартістю 78 гривень;55 фуфайок з коротким рукавом, вартістю 71 гривня 16 копійок за одиницю, загальною вартістю 3913 гривень 80 копійок;35 сумок транспортних індивідуальних, вартістю 937 гривень 98 копійок за одиницю, загальною вартістю 32829 гривень 30 копійок;30 шоломів противокульових «Каска 1М», вартістю 2170 гривень за одиницю, загальною вартістю 65100 гривень;5 комплектів дозиметрів ІД-1, вартістю 245 гривень за одиницю, загальною вартістю 1225 гривень;25 костюмів літніх польових, вартістю 1049 гривень 70 копійок за одиницю, загальною вартістю 26242 гривні 50 копійок; 2 інструменти «топор 600 гр», вартістю 115 гривень за одиницю, загальною вартістю 230 гривень; 71 ремінь тактичний, вартістю 127 гривень 98 копійок за одиницю, загальною вартістю 9086 гривень 58 копійок; 25 окулярів захисних СТС1, вартістю 1041 гривень за одиницю, загальною вартістю 26025 гривень; 1 офіцерський планшет, вартістю 550 гривень за одиницю; 44 білизни натільної, вартістю 189 гривень 96 копійок за одиницю, загальною вартістю 8358 гривень 24 копійки; 8 балонів «Кобра 1- 100», вартістю 24 гривень за одиницю, загальною вартістю 192 гривні; 16 беретів, вартістю 312 гривень 74 копійки за одиницю, загальною вартістю 5003 гривень 84 копійки; 5 капців казармених, вартістю 40 гривень 98 копійок за одиницю, загальною вартістю 204 гривні 90 копійок; 1 зварювальний інвентар «ДНІПРО М 250 Вт», вартістю 1675 гривень за одиницю; 1 бензопила «Форте», вартістю 1799 гривень за одиницю; 16 банок томатної пасти, вартістю 58 гривень 30 копійок за одиницю, загальною вартістю 932 гривні 80 копійок; 8 банок кукурудзи консервованої, вартістю 57 гривень за одиницю, загальною вартістю 456 гривни; 8 банок горошку консервованого, вартістю 63 гривні за банку, загальною вартістю 504 гривні; 108 банок консерви м`ясних, вартістю 129 гривень за одиницю, загальною вартістю 13 932 гривни, чим завдав військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України істотної шкоди.

22.03.2023 року слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, яке кваліфікується як викрадення військовослужбовцем іншого військового майна, вчинені військовою службовою особою, що заподіяли істотну шкоду, вчинені в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими повністю обґрунтовуються пред`явлена підозра, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 , 05.02.2022 року; повідомленням про скоєне кримінальне правопорушення від командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 ; протоколом обшуку від 05.03.2022 року; постановою про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ; іншими матеріалами кримінального провадження.
На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та /або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КПК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України
Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є:

1. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування.
ОСОБА_4 усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 4 ст. 410 КК України, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Підтвердженням наявного ризику, передбаченого ч. п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те що ОСОБА_4 , під час дії на території України воєнного стану в Україні, з метою створення перешкод досудовому слідству, може зникнути з місця постійного мешкання, сховатись на тимчасово окупованій території та інше, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
Отже існує ризик того, що ОСОБА_4 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.
2. ОСОБА_4 за час служби у органах Національної гвардії України набув широке коло знайомств серед службових осіб правоохоронних органів, має досвід роботи правоохоронця і знає особливості роботи правоохоронних органів,має необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, перебуваючи на волі, самостійно, використовуючи набуті знання, або через інших співробітників Національної гвардії України, Національної поліції, інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 , за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі. ОСОБА_4 , через інших співробітників Національної гвардії України, Національної поліції, з якими він працював та залишився у дружніх стосунках, має змогу з використанням службового становища діючих працівників поліції, встановлювати через наявні службові інформаційно-довідкові масиви осіб, які надавали показання проти нього та опосередковано (шляхом використання третіх осіб) здійснювати тиск на потерпілих та свідків, з метою спонукати їх змінити показання. У випадку не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на потерпілих та свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.
3. ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази.
Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
4.Крім того, дії ОСОБА_4 , під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику повторного вчинення службового кримінального правопорушення.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, стороною обвинувачення встановлено обґрунтовану наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.
При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, що: є наявні вагомі докази вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; підозрюваний вчинив умисний злочин, передбачений ч. 4 ст. 410 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, та за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років., у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосовувати до нього запобіжний захід, повязаний з обмеженням волі та свободи пересування; репутацію підозрюваного, який характеризується негативно; підозрюваний раніше не судим; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового слідства та /або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.
Таким чином, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню(перетнути кордон України, не з`являтись на виклик слідчого, прокурора, суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків), сторона обвинувачення вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.
Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення підозрюваним незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Окрім того, органу досудового розслідування ще необхідно встановити ряд обставин вчинення кримінального правопорушення та провести значний обсяг слідчих дій, направлених на пошук нових доказів скоєного злочину підозрюваним. У разі перебування ОСОБА_4 на волі виникає ризик вчинення ним дій, спрямованих на приховування та знищення речових доказів його протиправної діяльності.

Крім того, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Осіб, які можуть бути поручителями та забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків згідно ст. 194 КПК України не виявлено.
У разі застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий просить визначити достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків покладених на нього кримінальним процесуальним законом, у розмірі не менше 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Крім того, у разі застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави на підставі ст. 194 КПК України, існує обґрунтована необхідність у покладенні на підозрюваного ОСОБА_4 наступних обов`язків: не відлучатись із населеного пункту міста Запоріжжя, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи; утриматися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.
На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, для їх запобігання, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю несення застави у розмірі не менше 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи; утриматися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, з підстав, які викладені у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 05 березня 2022 року, за підозрою ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,у якому 22.03.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з наявних в наданих слідчому судді матеріалах даних, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_4 до скоєння вказаного кримінального правопорушення.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Виходячи з того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, працевлаштований, раніше не засуджений, має ряд подяк та почесних грамот.

Слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного увязнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

Слідчий суддя, вирішуючи клопотання, враховує обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, які підтверджуються наданими доказами, зокрема, дані, які характеризують підозрюваного.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 стороною захисту надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб „притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду. До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні „умовного звільнення, якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою ( рішення у справі „Ідалов проти Росії).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на „розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, а й передбачає, що „звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Летельє проти Франції, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути „формою очікування обвинувального вироку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Враховуючи, що у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, які характеризують підозрюваного з позитивної сторони, та приходить до висновку, про можливість виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків в інший спосіб ніж шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із встановлених в ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В ході розгляду клопотання громадянкою ОСОБА_21 подана письмова заява про залучення її у якості поручителя підозрюваного ОСОБА_4 ..В заяві зазначено, що вона є депутатом та Головою фракції „Слуга Народу в ЗМР Запорізького району Запорізької області VIII скликання, а також адвокатом Ради адвокатів Запорізької області. Має позитивний послужний список та користується повагою серед колег та громадськості, тому виявила бажання про особисту поруку відносно підозрюваного, у зв`язку з чим просила заслухати в судовому засіданні заяву про особисту поруку.

Відповідності до ч. 1 ст. 180 КПК України , особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За викладених обставин, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

У зв`язку із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з м. Запоріжжя; повідомляти про зміну місця проживання слідчого, прокурора, або суд.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Враховуючи вимоги ст. 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, строком до 22.05.2022 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Визначити поручителем підозрюваного ОСОБА_4 наступну особу:

- ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком до 22.05.2022 року включно:

-прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження.

-не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з м. Запоріжжя;

-повідомляти про зміну місця проживання слідчого, прокурора, або суд.

Звільнити ОСОБА_4 з - під варти в залі суду негайно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1