Справа № 357/3529/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 12.01.2021, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

11 січня 2021 року, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на відстані приблизно двох метрів біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав один удар кулаком лівої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_6 ,, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , знаходячись на відстані приблизно десяти метрів від першого під`їзду вказаного будинку з боку проїжджої частини, умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 один удар ногою в область обличчя останнього.

У результаті злочинних дій ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження: перелом медіальної стінки правої очниці, рани в ділянці зовнішнього кута правого ока, синець правої половини обличчя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідний тривалий строк більш ніж три тижні; рани слизової оболонки правої щоки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).

Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні 28.04.2021 року під час виконання судом вимог статті 348 КПК України щодо пред`явленого обвинувачення свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, не визнав, заперечивши пред`явлене йому обвинувачення у повному обсязі, погодився надавати покази, цивільний позов не визнав у повному обсязі.

Під час допиту в судовому засіданні 02.06.2022 (т.1, а.п.231-234) обвинувачений ОСОБА_6 по суті обвинувачення та заданих запитань надав показання про те, що в середині січня 2021 року, десь о 20:00, він збирався у відрядження до Львова, відрядження було заплановано для придбання дефективного автомобіля, за ним мав заїхати товариш - ОСОБА_11 десь о 23:00, щоб о 06:00 бути в Львові. Перед його виходом з квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі, домовились із старшим сином Ромою, якому 12 років разом вигуляти собаку породи Джек-рассел «Боня». Син пішов перший та мав чекати його біля під`їзду, він в той час одягався. Через деякий час почув у під`їзді якийсь шорох та заскулила собака. Вийшовши відразу у під`їзд, побачив сина ОСОБА_12 та невідомого йому чоловіка, при цьому син повідомив, що жодних конфліктних ситуацій з невідомим йому чоловіком не було, по якій причині він штовхнув їхню собаку, сину не відомо. Від вказаного чоловіка було чутно запах алкоголю, який був одягнений у курточці з капюшоном. Розмова в під`їзді з невідомим чоловіком, який стояв від нього на відстані до 1 метра відбувалась приблизно 30 секунд, потерпілий ОСОБА_13 не зміг пояснити конкретної причини таких своїх дій, у зв`язку з чим він забрав собаку та з сином повернулись до квартири. В під`їзді не наносив удари ОСОБА_8 . На потерпілому ОСОБА_8 була тепла куртка, кепка та одягнений капюшон, він, в свою чергу, був одягнений в джинси та сірий светр. ОСОБА_14 була стривожена та трусилася, а оскільки вона була вагітною, тому вирішили з дружиною відвести її до лікаря. З під`їзду вони вийшли десь о 20:30 год., потерпілого ОСОБА_8 в той час біля під`їзду не було та на особистому транспортному засобі відвезли собаку до ветлікарні на вул. Леваневського в м. Біла Церква. Повернувшись з лікарні орієнтовно через 20 хв близько 21 год., побачили біля під`їзду «швидку» та поліцію, а також дружину ОСОБА_8 , яка вказала працівникам поліції на нього, як на винну особу та запитала в нього по якій причин він побив її чоловіка. ОСОБА_8 в цей час сидів у «швидкій». Після чого поліція встановила його особу, попросили назватися, він назвав прізвище, ім`я, по-батькові, домашню адресу, документи не показував, нічого не підписував. Все відбувалось перед під`їздом, на місці події була дружина ОСОБА_15 , двоє поліцейських та троє невідомих йому осіб. Також повідомив, що з дружиною ОСОБА_8 вони знайомі, по сусідські вітаються. На момент конфліктної ситуації з ОСОБА_8 знайомий з ним не був, не знав де проживає, дізнався, що він сусід вже у слідчого. Припускає, що ОСОБА_8 вказує на нього як на особу, яка завдала йому тілесні ушкодження, з можливою метою збагачення. Того вечора свою собаку особисто не вигулював. В своєму гардеробі речей яскравого кольору не має. На початку 2021 року займався розборкою автомобілів. В під`їзді їхнього будинку мається освітлення, проживає у вказаному будинку більше 30 років.

Під час судових дебатів та останнього слова 21.09.2022 обвинувачений

ОСОБА_6 зазначив, що злочину, який йому інкримінують, не вчиняв, просив його виправдати.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, та заперечення ним викладених в обвинуваченні (в обвинувальному акті) обставин вчинення цього правопорушення, суд вважає, що його вина доведена сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у судових засіданнях доказів, зокрема, показами потерпілого, свідків та письмовими доказами.

Допитаний у судовому засіданні 28.04.2021 (т.1 а.п. 89-93) потерпілий ОСОБА_8 надав суду показання, згідно з якими 11.01.2021, близько 20:30, йому зателефонувала дружина та попросила забрати її з роботи. Він зібрався та вийшов з під`їзду. Надворі стояв чоловік поряд ним бігала собака. Цей чоловік щось сказав, але він не зрозумів. Направився вперед і коли проходив повз цього чоловіка отримав удар в район правого ока. Після цього він ймовірно втратив свідомість, нічого не пам`ятає. Коли прийшов до тями, був приблизно за 10 м до під`їзду в ямі, перед ним було три людини, серед них ОСОБА_16 . Хотів вилізти з ями та знов отримав удар в праву частину обличчя. Після цього прийшов до тями на лавці біля під`їзду, зателефонував дружині, викликав поліцію. Прийшла дружина, приїхала поліція. Працівники поліції викликали «швидку», яка його забрала до лікарні. Коли він виходив з під`їзду, освітлення було не дуже хороше. Нападника бачив чітко. Удари наносились лівою рукою в праву частину його обличчя. Всі події відбувались на відстані приблизно 2 м від під`їзду. ОСОБА_6 не знає, йому дружина розповіла, що ця особа проживає на першому поверсі. Він був одягнений в чорний пуховик, зелений светр та сині джинси, взуття та кепка. ОСОБА_6 був без верхнього одягу, у светрі світлого кольору, джинси, взуття не пам`ятає. Ніяких дій щодо собаки не вчиняв. Конфліктів з ОСОБА_6 в нього не було. Чому отримав удар не знає. Яма, в якій він прийшов до тями, це вхід до підвалу, знаходиться справа від під`їзду на відстані приблизно 10 м. Як потрапив туди не пам`ятає. Перед собою побачив трьох людей, двоє в куртках та кепках були справа, ОСОБА_6 був зліва. Удар в ямі отримав від ОСОБА_17 , удар був ногою в праву частину обличчя. Як потрапив на лавку біля під`їзду не пам`ятає. Чи бив його хтось, крім ОСОБА_6 , не знає. Запам`ятав, що удари наносив ОСОБА_6 , оскільки він був без куртки. Спочатку викликав поліцію, а потім вже зателефонував дружині. Приїхала поліція, прийшла дружина і ОСОБА_18 вийшов з під`їзду. Дружина ходила розмовляти з ОСОБА_19 . «Швидку» викликала безпосередньо поліція. Серед сусідів є дівчина, яка бачила цю подію. Після значного проміжку часу, ОСОБА_18 телефонував йому після події та хотів «вирішити питання» та запитував про цивільний позов. Після того, як була названа сума збитків в розмірі 50 000 грн, ОСОБА_20 більше не телефонував, до сьогоднішнього дня так і не пояснив причин нападу, не вибачився, не відвідував його у лікарні та не відшкодував завдані хоча б матеріальні збитки. Проживає за вказаною адресою на 6 поверсі з 2009 року. З обвинуваченим раніше ніколи не зустрічався.

Під час додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 19.09.2022 він пояснив, що з ОСОБА_6 в під`їзді не зустрічався, з собакою також. ОСОБА_6 він побачив в 2-3 метрах від парадного входу до під`їзду. Бачив цю людину вперше. Мотиву і мети оговорювати ОСОБА_6 в нього не було, грошей не хотів, вийшовши з під`їзду бачив тільки ОСОБА_6 . Після удару, коли прийшов до тями в ямі, він бачив двох людей, які стояли поряд з ОСОБА_6 та щось йому казали. Коли він намагався вилізти з ями отримав удар від ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні 18.05.2021 (т.1, а.п. 96, 98, 99-102) свідок ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надала суду показання про те, що 11.01.2021 отримала виклик на службовий планшет приблизно о 21 год., що невідомий чоловік побив потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 . Приїхавши на місце події в складі патрульної поліції, виявили біля під`їзду ОСОБА_8 та його дружину. В ОСОБА_8 були видимі побої на обличчі, а тому відразу викликали швидку медичну допомогу. Через деякий час з під`їзду вийшов ОСОБА_6 і ОСОБА_8 вказав на нього, як на особу, яка його побила. На потерпілому з видимих були ушкодження: синяк, напухла щока, свідомість при цьому не втрачав, був в адекватному стані. ОСОБА_6 з`явився приблизно через 15 хвилин після їхнього приїзду. Скільки всього часу перебували на місці події не пам`ятає. Після встановлення анкетних даних ОСОБА_6 , останній повідомив, що в нього виник конфлікт з ОСОБА_8 , однак деталей конфлікту встановити не вдалось, оскільки ОСОБА_8 було госпіталізовано до лікарні. Сам ОСОБА_8 , в свою чергу, повідомляв, що тілесні ушкодження йому наніс чоловік, який на момент їх перебування на місці події виходив з під`їзду. Особа ОСОБА_6 була встановлена з його слів, оскільки в нього не було з собою документів. На місці події пояснення в ОСОБА_6 не відбирались. Впізнала обвинуваченого в залі судових засідань.

Допитана у судовому засіданні 18.05.2021 (т.1, а.п. 95, 97, 99-102) свідок ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надала суду показання про те, що вона є дружиною потерпілого, будь-яких зв`язків з обвинуваченим не підтримує. Чоловік завжди у вечірній час доби зустрічає її з роботи та вони разом ідуть додому пішки, в той вечір чоловік зателефонував їй десь о 20 годині і сказав, що виходить з дому. Через певний період часу, не дочекавшись його, вирішила зателефонувала йому, однак він не брав слухавку. Пізніше, коли її чоловік вийшов на зв`язок, то повідомив їй, щоб вона швидше йшла додому, при цьому дуже погано розмовляв. Підійшовши до будинку через хвилин 15, близько 20 год. 15 хв., вона побачила свого чоловіка, який повідомив їй, що його побили. Він сидів на лавочці біля під`їзду, під правим оком була рана, губа з правої сторони була вивернута, зчесані руки, все обличчя в крові. Поряд з ним нікого не було. На її запитання хто це зробив, він вказав на чоловіка, який саме в цей момент виходив з під`їзду. Підійшовши відразу до цього чоловіка, ним виявився ОСОБА_18 , якого знає візуально, як сусіда, запитала в нього про причини їхнього конфлікту та чи наносив він її чоловіку тілесні ушкодження. На що ОСОБА_18 відповів, що це зробив він. Потім приїхала поліція та «швидка». «Швидка» забрала його до лікарні. Це відбувалось 11.01.2021. Того дня її чоловік був адекватний, тверезий, чи був у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 їй невідомо. В цьому будинку мешкає з 2009 року. Конфліктів з ОСОБА_19 раніше не було. ОСОБА_18 їй не пояснив за що він побив її чоловіка. Лікування чоловіка триває досі, не може працювати в повній мірі, бо в нього тепер проблеми з пам`яттю. Вказану подію бачила сусідка ОСОБА_23 . Зі слів чоловіка знає, що подія відбувалась біля їхнього під`їзду.

Допитана у судовому засіданні 14.12.2021 (т.1, а.п. 152, 153, 207-210) свідок ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надала суду показання про те, що обвинувачений та потерпілий є її сусідами, дружніх стосунків ні з ким не підтримує. На початку січня 2021, в період з 7 по 14 січня, вона бачила з вікна кухні своєї квартири, що у дворі билися дві людини, це відбувалось недовго, приблизно хвилину. Коли вона перейшла до іншої кімнати, бо з кухні їй було погано видно, то вже нікого не було. Після цього вона гуляла у дворі з дитиною та їй сусіди повідомили, що два сусіди побилися. На що вона відповіла, що бачила це з вікна. Хто саме з сусідів бився вона не бачила. Після цього вона стала свідком. Вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Ці події відбувались біля її будинку між другим та третім під`їздом на центральній проїзній дорозі. З вікна їй огляд обмежує дерево. Навпроти знаходиться будинок АДРЕСА_5 . У бійці приймали участь дві людини: один одягнений у чорне, а інший був в яскравому одязі червоному, розовому або помаранчевому, куртка або щось інше яскравого кольору. Коли вона визирнула у вікно, розмовляючи по телефону, один з чоловіків, який був одягнений у чорне, лежав на землі, а інший, який був в яскравому одязі, бив його ногою. Вона побігла до чоловіка, повідомила про бійку, але коли перейшла до іншої кімнати нікого вже не було. Це відбувалось приблизно з 21:00 до 22:00 години. Освітлення надворі періодично включається та виключається. В той момент, коли вона визирнула з вікна, ліхтар був включеним. Коли ліхтар надворі згасає, то виключається неповністю, а потім знов розгорається. Ліхтар знаходиться навпроти другого під`їзду на відстані приблизно 5 м. Її квартира на третьому поверсі. Чітко бачила, що наносились удари ногою. В якому положенні лежав чоловік на землі вона не звернула уваги, по яких частинах тіла наносились удари, не знає. Все відбувалось на дорозі, яка веде до 21 школи. Цього ж дня після 22 години від сусідів з першого під`їзду дізналась, що когось з того під`їзду забрала «швидка». Вона мешкає у другому під`їзді. З нею проводився слідчий експеримент. Те, що вона відтворювала на слідчому експерименті, відповідає дійсності. Вона користується приладом для поліпшення слуху (вушні апарати), з зором проблем не має. В момент події вона була у вушних апаратах. За декілька секунд, які вона бачила подію, вона не змогла опізнати осіб, які брали участь у бійці, не може стверджувати, що це були сусіди. До неї приходив сусід ОСОБА_8 та питав чи вона бачила бійку, та чи може підтвердити. Дізналась про бійку саме між сусідами від інших сусідів. Також звертався другий сусід і питав чи вона бачила бійку. На що вона відповіла, що може посвідчити те, що вона бачила. Причина конфлікту їй невідома.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також письмовими доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо даного кримінального провадження №0000060, з якого вбачається, що дане кримінальне провадження внесено до Реєстру 12.01.2021 за повідомленням потерпілого ОСОБА_8 (т.1, а.п.154);

рапортом пом.чергового Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області від 11.01.2021, згідно з яким поліцейським роти № 2 взводу № 1 батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква УПП у Київській області ОСОБА_21 , прибувши на місце виклику, було виявлено заявника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який повідомив, що його побив невідомий йому чоловік. Було встановлено, що це ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . На місце було викликано карету ШМД. ОСОБА_8 опитати повністю не вдалося, так як йому надавалась медична допомога. На місці події працювала ШМД бригада 217, старший Ковригіна. ОСОБА_8 було госпіталізовано до Білоцерківської міської лікарні 2. Заяв та пояснень не надходило. Подію зафіксовано на нагрудну бодікамеру АІ00128 (том 1 а.п.156);

заявою ОСОБА_8 від 11.01.2021, згідно з якою він просив притягнути до відповідальності мешканця квартири АДРЕСА_6 , який 11.01.2021, близько 21:00, біля під`їзду вказаного будинку наніс тілесні ушкодження в області голови та тулуба, де бив руками та ногами. СМЕ проходити буде. Як йому стало відомо, особа, яка нанесла йому тілесні ушкодження, є ОСОБА_6 , 1989 року народження (том 1 а.п.157);

висновком експерта № 190/д (експертиза почата 15.03.2021, закінчена 22.03.2021), відповідно до якого при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , 1981 року народження, знайдені наступні ушкодження: перелом медіальної стінки правої очниці, рана в ділянці зовнішнього кута правого ока, синець правої половини обличчя, рана слизової оболонки правої щоки. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк, вказаний в постанові. Перелом медіальної стінки правої очниці, рана в ділянці зовнішнього кута правого ока, синець правої половини обличчя відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш, ніж 3 тижні; рана слизової оболонки правої щоки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) (том 1 а.п.164-165);

протоколом проведення слідчого експерименту від 11.03.2021 з додатком (відеозаписом), що проводився з 17:42 год. до 18:50 год. біля 2-го під`їзду будинку 47 по вул.Героїв Крут в м.Біла Церква Київської області із застосуванням технічного засобу фіксації відеокамери, за участю свідка ОСОБА_24 , яка показала, як в середині січня 2021 року, приблизно о 21:00-22:00, один чоловік наносив іншому тілесні ушкодження ударами ніг за адресою: АДРЕСА_2 , біля 2-го під`їзду (том 1 а.п.166-170);

протоколом огляду місця події від 11.03.2021 з додатком (фототаблицею), що проводився в період з 18:10 год. до 18:35 год. на прилеглій ділянці першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 із застосуванням технічного засобу фіксації фотокамери, за участю потерпілого ОСОБА_8 , поняті в порядку ч.7 ст.223 КПК України не залучались. Об`єктом огляду була прилегла ділянка першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , яка має асфальтоване покриття. Ділянка розміром 10х10 м. Вказана земельна ділянка веде до вхідних металевих дверей із вбудованим домофоном першого під`їзду. З правої сторони від під`їзду знаходиться дерев`яна лавочка зеленого кольору. На відстані приблизно 10 м на схід знаходиться другий під`їзд вказаного будинку. На відстані приблизно 10 м на захід від краю під`їзду уздовж будинку знаходиться стежка, яка веде на край будинку із металевими дверима у фундаменті будинку червоного кольору поряд з якими знаходиться яма глибиною пів метра із бетонними краями. Поверхня ями складається з бетонного покриття із дрібним та великим камінням. Під час огляду слідів, речей не виявлено (том 1 а.п.171-177);

протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2021 з додатком (відеозаписом), що проводився з 16:42 год. до 16:56 год. у службовому кабінеті № 49 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за адресою: м.Біла Церква, вул.Привокзальна, 3, із застосуванням технічного засобу фіксації відеокамери, за участю потерпілого ОСОБА_8 , який показав, як 11 січня 2021 року, приблизно о 20:30, невідомий наносив йому удари в область обличчя руками та ногами за адресою: АДРЕСА_2 , біля під`їзду (том 1 а.п.178-182);

висновком експерта № 235/д (експертиза почата 25.03.2021, закінчена 25.03.2021), згідно з яким локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_8 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних ним у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.03.2021 (том 1 а.п.183);

Також в судовому засіданні оглянуті: оптичний DVD-R диск, на якому містяться фотознімки ОСОБА_8 від 11.01.2021 з наявними тілесними ушкодженнями та забруднений особистий одяг та СD-R диск, на якому міститься аудіофайл розмови ОСОБА_8 з оператором «102» від 11.01.2021 (том 1 а.п. 186,194).

Клопотань щодо визнання доказів неналежними та/або недопустимими не заявлялося.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, дійшовши висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Отже, показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані під час допиту, на переконання суду, хоча і були послідовними, але мали в собі суперечності, зокрема щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, оскільки не заперечуючи факту перебування на місці події 11.01.2021 у вечірній час доби в під`їзді власного будинку, не зміг пояснити суду свою поведінку під час та після конфліктної ситуації, яка склалась між ним та потерпілим, а тому є спрямованими на приховування мотиву та мети вчинення ним кримінального правопорушення, суд відноситься критично до його показань, оскільки вони є нелогічними та такими, що суперечать дослідженим доказам по справі.

Разом з тим, оцінюючи покази, надані суду потерпілим, який чітко вказує на обвинуваченого з перших днів досудового розслідування, як на особу, яка заподіювала йому тілесні ушкодження, їх механізм та локалізацію, місце вчинення кримінального правопорушення та покази, надані свідками, суд виходить з відсутності, на власне переконання, підстав сумніватися в правдивості їх свідчень, оскільки ці покази були послідовними, логічними й узгоджувалися як між собою, так і з іншими дослідженими доказами, в тому числі з висновками експертів.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що будь-яких відносин, в тому числі і неприязних, між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення не було, що свідчить про відсутність у потерпілого підстав для наклепу на обвинуваченого.

Зважаючи на наведене, суд не погоджується з твердженнями сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 та вважає, що докази у даному кримінальному провадженні у своїй сукупності беззаперечно свідчать про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину. При цьому, суд виходить з того, що КПК України не містить виключної вимоги щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі лише прямих доказів, у КПК України відсутня заборона щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності, зокрема й непрямих доказів, які, хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Так, норми статті 94 КПК України визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (зокрема, постанова Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 364/439/18).

Відтак, невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 суд розцінює як його намагання уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його вина доведена сукупністю наведених вище доказів.

Судом достовірно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 являлися безпосередньою причиною настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 і вказаними наслідками.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_6 , у судовому засіданні не здобуто.

Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним, поза розумним сумнівом, вчинення ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і кваліфікує такі дії за частиною 1 статті 122 КК України.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону (ст.65 КК України) покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином та відноситься до кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи;

- особу обвинуваченого, який є громадянином України, народжений в м. Біла Церква Київської області (т.1, а.п.203), одружений (том 1 а.п.205), має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (том 1 а.п. 203, 206), офіційно не працевлаштований (том 1 а.п. 83), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.п.80), згідно з довідкою- характеристикою № 519 від 19.04.2021 за місцем проживання скарг від сусідів на ОСОБА_6 не надходило (том 1 а.п.81), згідно з довідкою №351 від 05.03.2021 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує (том 1 а.п.197), раніше не судимий (том 1 а.п.198). Разом з цим, щодо ОСОБА_6 30.09.2019 до суду було спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001599 від 05.06.2019, за ст.ст. 356, 125 ч.1 КК України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2020 закрито судове провадження (кримінальне провадження № 0001599) з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.356 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення;

- відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків (повне заперечення свої вини, невизнання цивільного позову);

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), кількість, локалізацію та механізм нанесення ударів потерпілому, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (зокрема, заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я);

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки позбавлення волі; обвинувачений і захисник просили суд ухвалити виправдувальний вирок на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України; потерпілий у судовому засіданні наполягав на найбільш суворій мірі покарання для обвинуваченого і реальному позбавленні його волі);

Обставин, передбачених статтею 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, також не встановлено.

Зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливі без ізоляції від суспільства, оскільки останній так і не усвідомив суспільну небезпечність вчиненого ним злочину та ступінь тяжкості наслідків для потерпілого, а тому, враховуючи наведені обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, у межах санкції ч.1 ст.122 КК України, за якою він обвинувачується.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Підстав для застосування до обвинуваченого припису ч.1 ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки ОСОБА_6 вину не визнав, щиро не розкаявся та не відшкодував майнову та моральну шкоду потерпілому. До того ж, потерпілий просив суд призначити суворе покарання обвинуваченому.

З огляду на вищенаведене, судом не встановлено підстав для призначення ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт та обмеження волі.

Суд також не бере до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно з висновком якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб), оскільки питання щодо виду, розміру покарання і можливості звільнення від його відбування не є вирішальним в питанні його призначення, а може бути враховане в сукупності з іншими обставинами та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

При вирішенні заявленого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову суд виходить з наступного.

Потерпілий ОСОБА_8 (цивільний позивач) пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_6 (цивільний відповідач) позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 56 323 грн, яка складається з: витрат на лікування 7 000 грн, відшкодування неотриманої заробітної плати ОСОБА_8 за січень та лютий 2021 року, виходячи з середньостатистичної заробітної плати 24 886 грн, відшкодування неотриманої заробітної плати дружини ОСОБА_8 ОСОБА_22 , яка здійснювала догляд за чоловіком, за січень 2021 року, виходячи з середньостатистичної заробітної плати 12 337 грн, вартості пошкодженої куртки ОСОБА_8 2100 грн, вартість правничої допомоги 10 000 грн.

Окрім цього, цивільний позивач ОСОБА_8 зазначає, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_6 йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у безпомічному стані після отриманих тілесних ушкоджень, душевних стражданнях, розумінні, що до нормального способу життя потерпілий більше не повернеться і змушений жити в постійному хворобливому стані. Завдану йому моральну шкоду ОСОБА_8 оцінює в 10 000 грн.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 позов підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що лікування проходить до теперішнього часу, в нього погіршився зір, у зв`язку з чим перебуває на обліку в офтальмолога, внаслідок черепно-мозкової травми перебуває на обліку в невропатолога, 2 місяці не міг працювати. Також дружина не працювала 2 місяці, оскільки доглядала за ним. На лікування витратив близько 7 000 грн, може підтвердити лише на суму 3 309,99 грн. Внаслідок зазначених подій в нього розірвана куртка. Також він отримує консультації в адвоката. Зауважує, що морально відновитись не може до сих пір. Призначення лікаря щодо лікування в нього нема. До події він працював з дружиною, яка є ФОП, витрати вираховував по середньостатистичній заробітній платі. Вказівки лікаря щодо необхідності догляду за ним сторонньої людини відсутні. Конкретний розрахунок послуг адвоката відсутній, 10 000 грн передав адвокату в кабінеті, адвокат написав розписку.

Прокурор підтримав цивільній позов потерпілого в обсязі доведення позивачем обґрунтованості позовних вимог, співрозмірності вчиненому та підтвердження понесених витрат та моральних страждань.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний відповідач, щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення цивільного позову заперечувала, посилаючись на те, що потерпілим не доведено суму витрат на лікування, оскільки надані чеки на придбання ліків не доводять, що лікарями призначені саме ті ліки, які він купував, не обґрунтовано проведення повторного КТ; вимога про відшкодування куртки документально не підтверджена; витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами, оскільки участь представника потерпілого адвоката ОСОБА_25 у кримінальному провадженні не підтверджена жодним документом, відсутній документ про детальний розрахунок послуг адвоката, крім того підписи адвоката в ордері та договорі про надання правової допомоги мають відмінності; вимога щодо відшкодування заробітної плати ОСОБА_22 не підлягає задоволенню з огляду на те, що вона не є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, крім того, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_8 потребував стороннього догляду та що такий догляд надавався саме дружиною, а також щодо того, що ОСОБА_22 не працювала у січні 2021 року. Також, посилаючись на положення ст.ст. 1195, 1197 ЦК України, зауважує, що для потерпілого не визначено ступінь втрати працездатності, а тому вважає, що вимоги щодо відшкодування неотриманої заробітної плати ОСОБА_8 за січень та лютий 2021 року задоволенню не підлягають. Вважає, що за відсутності будь-якого розрахунку вимог цивільного позову, що є порушенням принципу змагальності та диспозитивності, потерпілий фактично покладає на суд обґрунтування своїх вимог, що є недопустимим.

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості вимог потерпілого щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з такого.

1. Відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

А згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зав`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 135 потерпілий ОСОБА_8 з 11 січня 2021 року по 21 січня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: перелом медіальної кісткової стінки правої очниці зі зміщенням, гематома тім`яної ділянки, забій грудної клітини, забійна рана обличчя справа, гіпертензійно-лікворний синдром (том 1 а.п. 58). На лікування у вказаному медичному закладі ним було витрачено грошові кошти в сумі 1252 грн 99 коп. на придбання лікарських засобів (медикаментів), та за проведення КТ 14.01.2021 800 грн, після виписки з медичного закладу 21.01.2021 потерпілим під час амбулаторного лікування на придбання лікарських засобів (медикаментів) було витрачено 457 грн 60 коп., що підтверджується копіями фіскальних чеків (том 1 а.п. 55-56), а загалом розмір витрат на лікування склав 2 510 грн 59 коп.

Водночас, інші витрати потерпілого у розмірі 4 489 грн 41 коп. (7 000 грн 2 510 грн 59 коп.) на придбання медикаментів під час лікування, в тому числі і повторне проходження КТ 15.01.2021 не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому стягненню не підлягають.

Твердження адвоката ОСОБА_7 про необґрунтованість деяких витрат на лікування потерпілого як у закладі охорони здоров`я, так і поза його межами суд розцінює критично та до уваги не бере.

Зокрема, потерпілим частково надані усі належні і допустимі докази, які свідчать про те, що на тривале медичне лікування потерпілого ОСОБА_8 було витрачено грошові кошти на загальну суму 2 510 грн 59 коп. Зазначені медичні документи та фіскальні чеки ретельно перевірені судом, відповідають діагнозу потерпілого, випискою із медичної картки стаціонарного хворого із призначенням лікаря, а також підтверджуються висновком судово-медичної експертизи. Отже, з цього випливає, що зазначені медичні засоби на суму 2 510 грн 59 коп. придбавалися потерпілим саме для проведення лікування.

Витрати потерпілого, пов`язані із пошкодженням верхнього одягу (куртки), в розмірі 2 100 грн не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому стягненню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення неотриманої заробітної плати ОСОБА_8 за січень та лютий 2021 року, виходячи з середньостатистичної заробітної плати, в розмірі 24 886 грн та відшкодування неотриманої заробітної плати дружини ОСОБА_8 ОСОБА_22 , яка здійснювала догляд за чоловіком, за січень 2021 року, виходячи з середньостатистичної заробітної плати 12 337 грн., то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення.

Зокрема, дружина ОСОБА_22 не є цивільним позивачем у справі, а тому з огляду на відсутність у неї в даному кримінальному провадженні цивільної правосуб`єктності, вимога про стягнення в її інтересах середньостатистичної заробітної плати за січень 2021 року в розмірі 12 337 грн, яка до того ж не відповідає вимогам ст.1195 ЦПК України, задоволенню не підлягає. Крім цього, в матеріалах цивільного позову відсутні документи, що ОСОБА_8 потребував стороннього догляду, так само як і доказів здійснення такого догляду дружиною.

Вимога потерпілого ОСОБА_8 про стягнення неотриманої заробітної плати за січень та лютий 2021 року, яка обрахована ним виходячи з середньостатистичної заробітної плати згідно з даними Держкомстату в розмірі 24 886 грн не узгоджується з приписами положень ст.1195 ЦПК України (розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати), а тому задоволенню також не підлягає.

Отже, з обвинуваченого на користь потерпілого необхідно стягнути майнову шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 2 510 грн 59 коп.

2. Відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Так, згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що з 11 січня 2021 року по 21 січня 2021 року потерпілий проходив стаціонарне лікування в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» у відділенні щелепно-лицевої хірургії, за власні грошові кошти купував ліки. Потерпілому спричинена значна моральна шкода, яка полягає у тому, що він не мав можливості працювати, відпочивати, вести звичний спосіб життя. Після стаціонарного лікування продовжував амбулаторне лікування, зокрема у офтальмолога, так як у нього погіршився зір у зв`язку із травмою та у невропатолога, оскільки після перелому кісток черепа та струсу головного мозку має постійні головні болі, запаморочення. В нього погіршився сон. Було порушено нормальні умови його життя, спокій, що дуже вплинуло на стан його психічного здоров`я.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань ОСОБА_8 , погіршення його стану здоров`я, ступінь вини обвинуваченого та тяжкості спричинених тілесних ушкоджень. Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, які слід стягнути з цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого).

Твердження захисту про те, що в судовому засіданні позивач не надав жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, а також відсутні критерії встановлені ЦПК України для її стягнення, суд розцінює критично та відхиляє. Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий повідомив суду, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що він не мав можливості працювати, відпочивати, вести звичний спосіб життя. Погіршився його психічний стан та зір, крім того має постійні головні болі, запаморочення. Тобто, порушені нормальні умови його життя, що дуже вплинуло на стан його психічного здоров`я. Зазначені показання ніким не спростовані і вони є належним та допустимим доказом по справі у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України.

3. Відшкодування (стягнення) витрат на правничу (правову) допомогу.

За своєю правовою природою витрати на правову допомогу, на понесення яких посилався потерпілий, є не матеріальною шкодою, а процесуальними витратами відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Судом встановлено, що цивільний позивач (потерпілий) ОСОБА_8 25 лютого 2021 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_26 та сплатив за його послуги гонорар в сумі 10 000 грн. Ця обставина підтверджується: копією договору про надання правової допомоги № 222 від 25.02.2021 та додатком до договору про право надання правової допомоги №222 від 25.02.2021 (том 1 а.п. 48-49).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (в пункті 95 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження вказаних витрат у розмірі 10 000 грн потерпілим надано договір № 222 про надання правової допомоги від 25.02.2021, додаток до договору про надання правової допомоги № 222 від 25.02.2022, в якому зазначено про отримання адвокатом ОСОБА_26 від ОСОБА_8 у якості гонорару адвоката 10 000 грн, копію ордера серії КС № 741132 від 25.02.2021.

При цьому, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, представник потерпілого адвокат ОСОБА_26 не приймав участі в судовому розгляді кримінального провадження, а також відсутні відомості щодо його участі в процесуальних діях на стадії досудового розслідування.

Враховуючи викладене, вказані процесуальні витрати документально не підтверджено, а тому в задоволенні цих вимог ОСОБА_8 належить відмовити.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до положень статті 100 КПК України.

Керуючись частиною першою статті 122 КК України, статтями 100, 124, 174, 337, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ) майнову шкоду, завдану злочином, в розмірі 2 510 (дві тисячі п`ятсот десять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000060:
-оптичний диск DVD-R 16x120 min 4,7 Gb із написом «фотографії потерпілого ОСОБА_8 від 11.01.2021», який відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.03.2021 зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;
-оптичний диск СD-R 52x90 min 700 Мb, що містить копії звукозаписів повідомлення на лінію «102» потерпілого ОСОБА_8 від 11.01.2021, який відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.03.2021 зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_6 , його захиснику адвокату ОСОБА_7 , прокурору ОСОБА_4 та потерпілому ОСОБА_8 .

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ