Справа № 946/4993/22
Провадження № 1-кс/946/1942/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 щодо незаконного затримання та звільнення з-під варти, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2022 року до суду надійшла скарга захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , якою останній просить: визнати незаконним затримання ОСОБА_2 від 19.07.2022 року, яке було здійснено на території військової частини НОМЕР_1 ДОП СДОП ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_4 на підставі протоколу затримання особи за ухвалою суду з підстав, передбачених ст. 191 КПК України, негайно звільнити його з під варти із ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та надати йому можливість пройти медичне обстеження на підтвердження стану здоров`я, зазначаючи, що станом на 19.07.2022 р. він перебував на посаді ТВО начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , військове звання «старший лейтенант»; затримання від 19 липня 2022р., яке було здійснено на території військової частини НОМЕР_1 ДОП СДОП ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_4 на підставі Протоколу затримання особи за ухвалою суду.
В обґрунтування скарги зазначив, що 19.07.2022 р. біля 10 години 30 хвилин при виконанні ним службових обов`язків, він був затриманий на робочому місці на територій військової частини НОМЕР_1 співробітником поліції капітаном поліції ОСОБА_4 у відповідності до ст. 191 КПК України. Вважає, своє затримання необґрунтованим та протизаконним з наступних підстав: затримання його за підозрою в скоєнні кримінального правопорушення, зміст та обставини якого до нього згідно протоколу від 19.07.2022 р. доведені не були; невручення йому ухвали слідчого судді про затримання; відсутність судового рішення - вироку Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022 р. по справі №688/1415/19; відсутність будь-якого судового рішення взагалі про його затримання станом на 19.07.2022 р.; надання працівникам поліції дозволу на його затримання як військовослужбовця на території військової частини, що, на його думку, також потребує додаткової перевірки; приховування від нього медичних документів, якими, зокрема, підтверджено неналежний стан його здоров`я як інваліда III групи та відсутність правових підстав для вилучення та утримання зазначених документів у невідомих осіб.
Дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши положення чинного законодавства, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 42 ч. 3 п. 6 КПК України підозрюваний обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Частиною 2 статті 206 КПК України передбачено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Згідно ч.3 вказаної статті, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_5 від 22.07.2022 року (справа №946/4951/22, провадження № 1-кс/946/1930/22) встановлено, що вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року по справі №688/1415/19 по кримінальному провадженню №0000 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 3 (три) роки, та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, крім житла. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_2 рахуєтеся з дня приведення вироку до виконання. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022 вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
Протоколом затримання особи від 19.07.2022 ДОП СДОП ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 затримано згідно ст. 191 КПК України за вироком Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022 по справі №688/1415/19.
Помилково зазначення в протоколі назви процесуального документу Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022 «вироком» замість «ухвала» є технічною опискою та не впливає на законність вказаного протоколу.
Таким чином, встановлено, що станом на 22.07.2022 року ОСОБА_2 утримується під вартою на підставі ухвали Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022, яка набрала законної сили, якою вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
Вказане відповідно до приписів ст.206 КПК України свідчить про відсутність з урахуванням встановлених обставин у слідчого судді обов`язку звільнити позбавлену свободи особу, так як органом державної влади, під вартою якого тримається особа, надано відповідне судове рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Згідно ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.
Згідно ч. 5 ст. 534 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 535 КПК України передбачено, що судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що на виконання повноважень, наданих ст.206 КПК України, слідчий суддя позбавлений можливості вирішувати будь-які питання щодо законності вказаного судового рішення, на підставі якого тримається особа, а також і вирішувати питання щодо виконання вироку суду.
Кримінально процесуальний кодекс України обмежує повноваження слідчого судді при виконанні загальних обов`язків щодо захисту прав людини та не дає можливості надавати оцінку рішенню, на підставі якого особа тримається під вартою.
Слідчий суддя зазначає, що питання виконання вироку суду не відноситься до компетенції слідчого судді під час перевірки підстав, передбачених ст. 206 КПК України, а вирішується в порядку передбаченому ст. 537 та ст. 539 КПК України.
У Рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04 Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».
Згідно Рішення у справі «Jorgic проти Німеччини» у п.64 зазначено, що Суд вважає, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Він зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невід`ємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів (див., inter alia, Lavents проти Латвії, № 58442/00, § 114, 28 листопада 2002 р.). Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1 (для порівняння, Coeme та Інші проти Бельгії, №№ 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 і 33210/96, §§ 99 і 107-08, ECHR 2000-VII).
На думку слідчого судді, перевищивши свої повноваження, які чітко викладені у процесуальному кодексі та вирішуючи питання, пов`язані з виконанням вироку суду, такий слідчий суддя не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції. Відповідно це було б порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що 22.07.2022 року ОСОБА_2 вже звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду зі скаргою щодо незаконного затримання та звільнення з-під варти.

За результатами розгляду справи ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_5 від 22.07.2022 року (справа №946/4951/22, провадження № 1-кс/946/1930/22) було встановлено відсутність відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, та відмовлено у звільненні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що повторне звернення до суду тієї самої сторони, з тією самою скаргою, що була вже предметом розгляду слідчим суддею, чинним кримінально-процесуальним законом не передбачено.
Інше тлумачення положень кримінально-процесуального закону суперечило б принципу res judicata, оскільки ставило б під сумнів прийняте у справі остаточне судове рішення, яке одна зі сторін розгляду справи наймається переглянути чи змінити на свою користь у непередбачений процесуальним законом спосіб.
Враховуючи викладене слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим суддею не отримано відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, як того вимагає ч.2 ст.206 КПК України, а отже відсутні підстави для негайного доставлення ОСОБА_2 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи та встановлено, що відсутні будь які підстави для звільнення ОСОБА_2 з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», крім цього, встановлено, що ОСОБА_2 вже звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду зі скаргою з тих самих підстав, за результатами розгляду якої була винесена ухвала слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_5 від 22.07.2022 року.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до медичной частини ДУ "Ізмаїльський слідчий ізолятор" для підтвердження стану його здоров`я.
В силу ст. 309 КПК ухвала оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Встановити відсутність відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.
В задоволенні скарги захисника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про визнання незаконним затримання ОСОБА_2 від 19.07.2022 року, яке було здійснено на території військової частини НОМЕР_1 ДОП СДОП ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_4 на підставі протоколу затримання особи за ухвалою суду з підстав, передбачених ст. 191 КПК України; негайного звільнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з - під варти із ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та надання йому можливість пройти медичне обстеження на підтвердження стану здоров`я - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1