Справа № 373/703/21
Номер провадження 1-кп/373/31/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року м. Переяслав
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
сторони кримінального провадження: прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; законний представник потерпілого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 ;
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Страсбург Німеччини, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, пенсіонера, учасника бойових дій; громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; несудимого, непрацюючого;
за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
26.09.2020 приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21063-58», державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить останньому, рухався зі швидкістю близько 15 км/год, проїжджав частиною вулиці Богдана Хмельницького в м. Переяславі Бориспільського району Київської області, в напрямку вулиці Грушевського.
Відразу після цього, по ходу свого руху в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (ПДР України), яким визначено, що: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та вимог пункту 10.4 ПДР України, згідно з яким: «перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот», ОСОБА_9 при здійсненні маневру лівого повороту для подальшого заїзду на місце стоянки автомобілів розташованої поблизу житлового будинку № 68 по вул. Богдана Хмельницького в м. Переяславі, проявив неуважність під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагував на її зміну, у зв`язку із чим не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу та допустив зіткнення правою боковою частиною кузова із передньою частиною кузова автомобіля марки «Богдан 211040», ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .
Згідно висновку експерта № 34 від 30.03.2021 встановлено, що пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21063-58», ДНЗ р5585КХ, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми переломи 8-11 ребер по передній аксілярній лінії без зміщення уламків ліворуч, переломи поперечних відростків тіл L3-L5 зі зміщенням уламків ліворуч, перелом правої вертлугової западини, перелом обох сідничних та лівої донної кісток зі зміщенням уламків, перелом бічної маси крижової кістки праворуч, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Згідно висновку експерта № 42 від 12.04.2021 встановлено, що пасажир автомобіля марки «Богдан 211040», ДНЗ НОМЕР_2 , неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: остеоепіфізеоліза основи 1-ой п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Водій ОСОБА_9 порушив вимоги ПДР України, а саме:
-п. 10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п. 10.4 «перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот».
Грубе порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ 21063-58», ДНЗ р5585КХ, ОСОБА_9 вимог пунктів 10.1 та 10.4 ПДР України, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілим ОСОБА_11 та неповнолітньому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, пояснивши, що він 26.09.2020 приблизно о 16 год. керував належним йому технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21063-58», ДНЗ р5585КХ, рухаючись зі швидкістю близько 15 км/год, проїжджав частиною вул. Богдана Хмельницького в м. Переяславі Бориспільського району Київської області в напрямку вул. Грушевського. При здійсненні маневру лівого повороту для подальшого заїзду на місце стоянки автомобілів поблизу будинку по вул. Богдана Хмельницького в м. Переяславі, не відстежував дорожню обстановку, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, допустивши зіткнення правою боковою частиною кузова із передньою частиною кузова автомобіля марки «Богдан 211040». Зробив для себе належні висновки, негативно відноситься до вчиненого, порушення ПДР України відбулось внаслідок психофізіологічного стану, близького до запаморочення. Просить застосувати до нього покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також його похилий вік, онкологічну хворобу, єдине джерело доходу у виді пенсії; наявність кредиту в умовах воєнного стану, грошові кошти з якого були витрачені на його лікування та дружини ОСОБА_11 , яка проживає разом з ним.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_9 своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Суд не вбачає обставин, що обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Частинами 2, 3 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Таким чином, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нового кримінального правопорушення. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості вчиненого та даним про особу винного.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання винного є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
За змістом пунктів 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.
Приписами ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
При призначенні обвинуваченому покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим з необережності; наявність пом`якшуючих покарання обставин, таких як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, не працює, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вчинив злочин вперше, відсутність претензій будь-якого характеру від потерпілих. Крім цього, до відомостей про особу обвинуваченого слід віднести те, що ОСОБА_9 має статус учасника бойових дій та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового відчуження) з моменту аварії до прийняття рішення про відселення), що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 162). Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , джерелом доходу якого є пенсія за віком, наявність кредитної заборгованості у потерпілої пенсійного віку ОСОБА_11 , з якої він проживає у шлюбі за однією адресою, що свідчить про їх спільні зобов`язання щодо повернення заборгованості. Необхідним при призначенні покарання є також врахування похилого віку обвинуваченого та перебування на обліку лікаря-онколога з приводу злоякісного утворення (а.с. 164), не перебуваючи на обліку інших лікарів.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання обвинуваченій особі, співмірності заходів примусу, характеру вчинених дій, враховуючи пом`якшуючі покарання ОСОБА_9 обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що сукупність вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного, дають суду підстави призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 286 ч. 1 КК України у вигляді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України, тобто в розмірі трьох чвертей від визначеного ч. 1 ст. 286 КК України мінімального розміру штрафу.
Призначення іншого виду покарання є недоцільним та надмірним для обвинуваченого, мета покарання є досяжною, відповідатиме інтересам суспільства, оскільки саме таке покарання у вигляді штрафу виправить його поведінку, запобігатиме вчиненню нового кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд вважає, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обвинуваченому не слід призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з вказаними вище обставинами, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого. Саме таке покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є індивідуалізованим, оскільки останній як особа похилого віку, учасник бойових дій та потерпілий від Чорнобильської катастрофи, має незадовільний стан здоров`я за діагнозом злоякісного утворення певного органу, він та його дружина-потерпіла ОСОБА_11 потребують довготривалого лікування, систематичного нагляду за їх станом здоров`я відповідно, а тому в умовах воєнного стану позбавлення обвинуваченого ОСОБА_9 права керування транспортними засобами призведе до негативних наслідків, що унеможливить самостійне доправлення до медичних та/або соціальних закладів, в яких ОСОБА_9 має очевидну необхідність, зважаючи на такі обставини.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого, особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив таке: «... Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних нормативно-правових актах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Визначене судом покарання відповідатиме меті (завданням) кримінального судочинства, засадам гуманності, справедливості, й не може потягнути за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, таке втручання має бути законним (несвавільним) та пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Цивільний позов не подано.
Долю речових доказів та судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись статтями 373-376 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року у справі № 373/1313/20, на автомобіль марки «ВАЗ 21063-58», ДНЗ р5585КХ, скасувати.
Речові докази в провадженні відповідно до постанови старшого слідчого Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 від 27.09.2020, ухвал слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2020 року та 04 березня 2021 року у справі № 373/1313/20, а саме:
- автомобіль марки «ВАЗ 21063-58», ДНЗ р5585КХ, повернути власнику ОСОБА_9 ;
- автомобіль марки «Богдан 211040», ДНЗ НОМЕР_2 , повернути власнику ОСОБА_13 .
Стягнути на користь держави з ОСОБА_9 вартість процесуальних витрат на залучення експерта в кримінальному провадженні, а саме:
- за проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1961 грн 40 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-20/51861-ІТ від 30.10.2020);
- за проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1961 грн 40 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-20/51862-ІТ від 30.10.2020);
- за проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1961 грн 40 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-20/51860-ІТ від 02.11.2020);
- за проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1961 грн 40 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-21/12174-ІТ від 22.03.2021);
- за проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 1634 грн 50 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-21/16634-ІТ від 26.04.2021).
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляції через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_14