УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 541/1946/20
провадження № 51-912 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року,
встановив:
Як вбачається із касаційної скарги, вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року вирок міськрайонного суду залишено без зміни.
Засуджений звернувся із касаційною скаргою з доповненнями, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, засуджений ставить питання про скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій, при цьому вказує на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі з доповненнями засуджений не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвалу апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни та з огляду на положення статей370,404,412-414, 419 цього Кодексу.

При цьому у поданій касаційній скарзі з доповненнями засуджений не вказує, в чому незаконність танеобґрунтованість ухвали апеляційного суду відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції в силу ст. 419 КПК України та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Крім цього, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, засуджений ОСОБА_4 просить скасувати вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року, при цьому не зазначає, яке рішення необхідно прийняти за наслідками розгляду його касаційної скарги згідно вимог ст. 436 КПК України.
Крім того, згідно ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються, проте засудженим не додано копії оскаржуваного вироку суду першої інстанції.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3