Справа № 199/3498/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000690, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.11.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
20 червня 2022 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що Лозівським міськрайонним судом Харківської області 30 листопада 2021 року було розглянуто клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000690 від 28.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

За результатами розгляду цього клопотання винесено ухвалу Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 30.11.2021 року, якою вищезгадане клопотання задоволено та накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 та який належить ОСОБА_7 , з метою збереження речових доказів, шляхом заборони відчуження та розпорядження. В частині заборони користування автомобілем ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 - на час проведення експертних досліджень, після спливу якого вказаний автомобіль повернути власнику в користування та відповідальне зберігання.

Зберігання даного автомобіля здійснюється на штрафному майданчику Лозівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 7.

Заявник вважає, що не має потреби у накладенні арешту на транспортний засіб - легковий автомобіль ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_7 , оскільки відсутні обставини, які дають підстави вважати, що може мати місце приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження цього майна законним володільцем ОСОБА_3 чи будь-якими іншими особами. ОСОБА_3 сумлінно виконує обов`язки, які визначені кримінальним процесуальним законодавством, одразу з`являється на виклики до органів досудового розслідування, надає уповноваженим особам всю необхідну інформацію і повідомляє всі відомі йому відомості. Активно допомагає слідству. Також, ОСОБА_3 гарантує збереження транспортного засобу - легкового автомобілю ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, зобов`язується не здійснювати ремонт або зміну автомобілю або ж приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, а також - надавати його суду чи органам досудового розслідування для здійснення необхідних процесуальних дій.

Заявник надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, просила скасувати арешт на автомобіль.

Представник заявника та прокурор до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання у їх відсутність, при цьому прокурор заперечував проти його задоволення.
Вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на рухоме майно, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В рамках розгляду кримінального провадження № 0000690, ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.11.2021 року, накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 та який належить ОСОБА_7 , з метою збереження речових доказів, шляхом заборони відчуження та розпорядження. В частині заборони користування автомобілем ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 - на час проведення експертних досліджень, після спливу якого вказаний автомобіль повернути власнику в користування та відповідальне зберігання.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999- II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА 5 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50. Series А N 98).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року р справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), було зроблено висновок про те, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
Слідчому судді при розгляді клопотання про скасування арешту майна не було надано доказів на підтвердження права власності, користування чи володіння заявником ОСОБА_3 автомобілем марки ВАЗ-21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , таким чином заявником не доведено право звернення з клопотанням про скасування арешту майна згідно вимог ст. 174 КПК України. А отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання
Керуючись ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 174, ст. 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000690, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.11.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України, відмовити.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, заявнику.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: