Справа № 297/2313/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
22.03.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/521/21, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ,
Судом встановлено, що обставини, викладені у клопотанні прокурора знайшли своє підтвердження. Суд встановив, що проведеними під час досудового розслідування слідчими (розшуковими) та процесуальними діями встановити особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, не видалось за можливе, що підтверджується матеріалами досудового розслідування, які не містять відомостей щодо вручення будь-якій особі повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначене вище діяння цієї невстановленої особи кваліфіковано органом досудового розслідування як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, за визначенням у статті 12 КК України є кримінальним проступком. Суд взяв до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. При цьому, взявши до уваги те, що з дня вчинення кримінального правопорушення серпень 2018 року, визначений статтею 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку закінчився, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, тому її необхідно скасувати. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилось неефективно. Зазначає, що при постановленні ухвали суду не було підстав для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, адже ОСОБА_8 у заяві чітко вказав на осіб, які вчинили вказане кримінальне правопорушення, однак орган досудового розслідування упродовж 3 років так і не вжив жодних заходів, щоб встановити істину в кримінальному провадженні, не допитав осіб, на які вказував ОСОБА_8 . Враховуючи вищезазначені обставини, апелянт просить скасувати ухвалу й відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги та заперечення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності прокурора, апелянта адвоката ОСОБА_5 та особи, в інтересах якої подано апеляційну скаргу, - ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; від них не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки апелянта адвоката ОСОБА_5 та особи, в інтересах якої подано апеляційну скаргу, - ОСОБА_6 , у судове засідання.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.
Так, приписами ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суд закриває кримінальне провадження у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно зі ст. 12 КК України передбачене ч. 1 ст. 296 цього Кодексу кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків, оскільки санкцією ч. 1 ст. 296 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, тобто покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до вимог ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, становить три роки з дня вчинення кримінального проступку.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що перебіг строків давності зупинявся чи переривався.
Разом із тим, обмежень, визначених ч. 5 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні немає.
Також із матеріалів кримінального провадження убачається, що у ході досудового розслідування проводилось досудове слідство, зокрема здійснено низку слідчих дій, однак достатніх доказів, які би вказували на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення не встановлено, підозра жодній особі не пред`явлена і достатніх даних для пред`явлення підозри немає.
У зв`язку з наведеним, як безпідставні й такі, що не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали та не дають підстав для її скасування, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні ухвали у суду не було підстав для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, адже ОСОБА_8 у заяві чітко вказав на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, однак орган досудового розслідування так і не вжив жодних заходів упродовж 3 років, щоб встановити істину в кримінальному провадженні, не допитав осіб, на які вказував ОСОБА_8 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість постановленого у кримінальному провадженні судового рішення (ухвали), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст. ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :