Справа № 214/2935/22
1-кс/214/456/22
У Х В А Л А
Іменем України
29 червня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області капітана юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 , винесене в кримінальному провадженні № 0000203 від 15.06.2022 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області капітана юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 , в якому остання просить: продовжити строк застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 06.08.2022, без визначення застави.

В обґрунтування клопотання зазначає наступне. Слідчим відділом УСБУ в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 15.06.2022 за підозрою ОСОБА_5 у державній зраді в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України. Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року (далі Резолюція 3314, однією з мов підписання Резолюції): «Применение вооруженной силы государством первым в нарушение Устава является prima facie свидетельством акта агрессии». Відповідно до статті 3 вищевказаної Резолюції 3314: «Любое из следующих действий, независимо от объявления войны, с учетом и в соответствии с положениями статьи 2, будет квалифицироваться в качестве акта агрессии: а) вторжение или нападение вооруженных сил государства на территорию другого государства или любая военная оккупация, какой бы временный характер она ни носила, являющаяся результат ом такого вторжения или нападения, или любая аннексия с применением силы территории другого государства или части ее; b) бомбардировка вооруженными силами государства территории другого государства или применение любого оружия государством против территории другого государства; с) блокада портов или берегов государства вооруженными силами другого государства; d) нападение вооруженными силами государства на сухопутные, морские или воздушные силы, или морские и воздушные флоты другого государства; e) применение вооруженных сил одного государства, находящихся на территории другого государства по соглашению с принимающим государством, в нарушение условий, предусмотренных в соглашении, или любое продолжение их пребывания на такой территории по прекращению действия соглашения; f) действие государства, позволяющего, чтобы его территория, которую оно предоставило в распоряжение другого государства, использовалась этим другим государством для совершения акта агрессии против третьего государства; g) засылка государством или от имени государства вооруженных банд, групп, иррегулярных сил или наемников, которые осуществляют акты применения вооруженной силы против другого государства, носящие столь серьезный характер, что это равносильно перечисленным выше актам, или его значительное участие в них». Отже, з 24.02.2022 і по цей день дії РФ проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії РФ проти України. З урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії РФ. 24.02.2022 близько 05 год. 15 хв. збройними силами РФ нанесено ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також введено на територію суверенної держави війська країни-агресора. У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 днів. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 - строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 - строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ. Під час збройного конфлікту у період з 24.02.2022 по цей час збройними силами РФ та іншими військовими формуваннями країни агресора встановлено контроль за містом Херсон та територіальними громадами Херсонської області. З метою утримання захопленої території представники спеціальних служб РФ (далі-ФСБ РФ) у взаємодії із збройними силами РФ організували підривну діяльність скеровану на подолання спротиву місцевого населення Херсонської області та припинення підтримки місцевих легітимних органів влади, з цією метою вони розпочали розвідувальну діяльність в Україні, вербування громадян України для їх співпраці з представниками РФ проводити спеціальні розвідувальні та контррозвідувальні операції на території суверенної, незалежної держави Україна. Вказує, що громадянин України ОСОБА_5 , достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, будучи колишнім працівником одного із підрозділів Служби Безпеки України, який приймав присягу на вірність Українському народові, а також обізнаний про контррозвідувальні методи роботи та конфіденційного співробітництва з громадянами, перебуваючи у місті Херсон, переслідуючи мету заподіяння шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, умисно вирішив надавати допомогу у підривній діяльності представникам спецслужб РФ проти України, тобто передбачав, усвідомлював характер своїх суспільно небезпечних дій і бажав настання суспільно небезпечних наслідків при наступних обставинах. 09.03.2022 року у місті Херсон ОСОБА_5 , перебуваючи в Херсонській обласній державній адміністрації за адресою площа Свободи, 1А, добровільно надав невстановленому представнику спецслужби ФСБ РФ згоду щодо конфіденційного співробітництва із іноземною спецслужбою, обравши псевдонім « ОСОБА_9 » та в підтвердження своїх злочинних намірів передав останньому інформацію щодо персональних даних 20 співробітників Служби безпеки України. Цього ж дня у місті Херсон, після проведення з ОСОБА_5 вербувальних заходів, із ним ініціативно зв`язався житель міста Херсон ОСОБА_10 , який запропонував організувати йому охоронну фірму з місцем дислокації по АДРЕСА_1 , для забезпечення охорони осіб і їх господарської діяльності, які співпрацюють з РФ, а в подальшому останнім організовано зустріч ОСОБА_5 і працівником ФСБ РФ із позивним «Сабір», який поставив йому завдання працювати з його контактом, яким є ОСОБА_10 . У подальшому діючи на виконання завдання представника ФСБ РФ у березні-квітні 2022 року, ОСОБА_5 здійснював вплив на мешканців Херсонської області щодо співпраці і надання допомоги представникам військових формувань РФ, шляхом схилення представників місцевого бізнесу до економічної співпраці з представниками РФ для реалізації підривних намірів країни-агресора на території міста Херсона. Так, у цей же період ОСОБА_5 , здійснював незаконний вплив на громадянина України ОСОБА_11 , в телефонній розмові схиляв останнього до співпраці з представниками збройних сил РФ, щодо надання послуг з охорони його бізнесу, а саме продуктових магазинів, від грабежу та мародерства. Після чого, не отримавши схвальної відповіді у визначений ним строк, на магазин ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , військовими країни-агресора РФ вчинено збройний напад, внаслідок якого було пошкоджено його майно. Крім того, наприкінці березня 2022 року, ОСОБА_5 , заручившись підтримкою представників країни-агресора РФ, на виконання свого противоправного умислу, розмістив у Телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) об`яви про пошук водіїв, які здійснить поїздку з міста Херсона до міста Одеси, із зазначенням свого номеру телефону НОМЕР_1 і перебуваючи в офісі за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання поставлених завдань представниками ФСБ РФ, залучав водіїв транспортних засобів для виконання перевезень осіб, які бажали залишити місто Херсон у зв`язку з гуманітарною кризою, за визначеним маршрутом і у ході співбесід з перевізниками доводив одну із умов їх співробітництва - збір інформації про розташування позицій Збройних Сил України, розміщення та оснащення блокпостів на території Херсонської, Миколаївської та Одеської областей та перелік осіб-громадян України, які перетинають лінію розмежування з непідконтрольною територією, гарантуючи забезпечення безпеки їх діяльності від країни агресора, в обмін на вказану інформацію, яку в подальшому мав передати представникам РФ.Зазначає, що таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України у формі надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану. 06.05.2022 слідчим відділом УСБУ в Херсонській області за погодженням з прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000012 від 04.03.2022. Цього ж дня на виконання ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 затримано, про що складено відповідний протокол. Вказує, що прокурором 15.06.2022 прийнято процесуальне рішення про виділення матеріалів із кримінального провадження № 0000012 від 04.03.22 відносно підозрюваного ОСОБА_5 в окреме кримінальне провадження, яке в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване за № 0000203 від 15.06.2022. Підозрюваний ОСОБА_5 на обліках психо-неврологічного та наркологічного диспансерів не перебуває, не є депутатом будь якої ради. Зазначає, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження здобуті докази, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_5 . Вказує, що таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна. Заначає, що для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні необхідно: встановити особу працівника ФСБ РФ із позивним «Сабір» (строк: перша декада червня 2022 року); отримати результати проведення призначеної судової комп`ютерно-технічної експертизи (строк: друга декада червня 2022 року); встановити та допитати інших свідків злочинних дій ОСОБА_5 (строк: третя декада червня 2022 року); провести тимчасовий доступ до речей та документів оператора стільникового зв`язку, а саме до інформації щодо з`єднань та базових станцій номеру мобільного телефону, якими користується ОСОБА_5 (строк: третя декада червня 2022 року); провести огляд документів, вилучених у оператора стільникового зв`язку (строк: третя декада червня 2022 року); провести тимчасовий доступ до банківської таємниці рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_5 у банківських установах Приватбанк, Укрсиббанк, Ощадбанк (строк: третя декада червня 2022 року); провести огляд документів вилучених у банківських установах Приватбанк, Укрсиббанк, Ощадбанк (строк: третя декада червня 2022 року); здійснити розсекречення матеріалів НСРД, в тому числі ухвали Дніпровського апеляційного суду (строк: третя декада червня 2022 року); виконати інші слідчі (розшукові) дії, спрямовані на швидке, повне та неупереджене розслідування вказаного кримінального провадження (строк: трея декада червня 2022 року); за результатами отриманих доказів у провадженні прийняти обґрунтоване рішення щодо повідомлення нової або зміненої підозри ОСОБА_5 (строк виконання: третя декада червня 2022 року). Слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.05.2022до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто по 04.07.2022. Вказує, що внаслідок складності кримінального провадження, 22.06.2022 заступником керівника Херсонської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 06.08.2022 включно. Наполягає, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено наявність існування ризиків того, що громадянин ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з РФ та Республікою Білорусь. Зазначає, що також, перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії РФ проти України та ведення бойових дій, підозрюваний ОСОБА_5 може повернутися до підрозділів збройних сил країни-агресора та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що крім цього, на наявність підстав для продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім вищевказаних ризиків, вказують наступні обставини, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі; місце проживання підозрюваного ОСОБА_5 знаходиться на території України, на даний час тимчасово підконтрольній військам країни-окупанта, що унеможливлює контроль виконання ним іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на підозрюваного судом згідно частини 5 статті 194 КПК України; підозрюваний ОСОБА_5 співпрацював з громадянами іншої держави, а саме представниками військових підрозділів держави-агресора, та у разі перебування на волі матиме можливість продовжити вчинення злочину, або уникнути кримінальної відповідальності шляхом виїзду на територію країни-агресора. Наполягає, що зібрані у ході досудового розслідування на даний час докази в умовах воєнного стану та додатково підтверджені фактичні дані про обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Вказує, що ризик незаконного впливу на свідків також має місце, оскільки допитані у кримінальному провадженні особи на цей час дали показання, які підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому з метою недопущення незаконного на них впливу, більш м`який запобіжний захід не дасть змогу запобігти цьому ризику. Зазначає, що вказані обставини також свідчать про те, що зазначеним у клопотанні ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та підтвердив його зміст.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. При цьому пояснив, що вважає твердження про ризики безпідставним, вплинути на свідків не може, спотворити докази не може. 1 травня 2022 року він був затриманий у м. Івано-Франківську робітниками СБУ ОСОБА_12 та Владиславом Камінським, які доставили його до підвалу СБУ, де до нього застосовувалося насилля. Він, пребуваючи в м. Херсоні, повідомляв робітників СБУ, що його затримали робітники ФСБ. Після того, як з`явилася можливість, він виїхав з окупованого м. Херсону на неокуповану територію, хоча мав можливість виїхати в АР Крим. Має дружину, двох дітей. З м. Херсона виїхав 25 квітня 2022 року, приїхав в м. Івано-Франківськ 29 квітня 2022 року, ночував в різних місцях. На питання суду, чому в період з 25 по 29 квітня 2022 року, пребуваючи на неокупованй території, не повідомив письмово державні органи України про те, що вимущений був дати згоду на співпрацю з ФСБ, чіткої відповіді не надав.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою та підтвердив зміст своїх письмових заперечень, згідно яких просить відмовити в задоволення клопотання. Також зазначив наступне. Ухвалою суду у місті Кривий Ріг застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (далі по тексту Клопотання про запобіжний захід). В цей же день слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області ОСОБА_6 . ОСОБА_5 було затримано, що вважає очевидним фабрикуванням фактів та введення суду в оману, так як, ОСОБА_5 затримали 01.05.2022 року, співробітники УСБУ в Херсонській області шляхом застосування сили в місті Івано-Франківськ на очах у дружини, двох неповнолітніх дітей та дядька дружини. На підставі постанови прокурора Херсонської обласної прокуратури від 15.06.2022 р. матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_5 було виділено в окреме кримінальне провадження та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 00000203 від 15.06.2022 року. При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, обто саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву. Як зазначив Європейський Суд у рішенні від 25.03.2021 р. № 71818/17 «Авраїмов проти України» (п.57) «Існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше «негайно» після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від 28 листопада 2017 року).» Аналогічні висновки Європейського Суду викладені у низці інших справ проти України (наприклад, рішення у справі «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), пункти 201 і 202, з подальшими посиланнями); у справі «Ліфінцев та інші проти України» (Оf Lifintsev and Others v. Ukraine); у справі «Грубник проти України» (Grubnyk v. Ukraine). Вважає, що ОСОБА_5 необґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 111 Кримінального кодексу України, у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування в порушення вимог частини 2 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, не було всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження в частині підстави для виправдання ОСОБА_5 та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі частини 3 статті 111 КК України. Вказує, що частиною 3 статті 111 Кримінального кодексу України передбачено, що звільняється від кримінальної відповідальності громадянин України, якщо він на виконання злочинного завдання іноземної держави, іноземної організації або їх представників ніяких дій не вчинив і добровільно заявив органам державної влади про свій зв`язок з ними та про отримане завдання. В диспозиції даної статті законодавцем не визначено, в якій формі (усній чи письмовий) особа має заявити органам державної влади про свій зв`язок з представниками іноземної держави та про отримане завдання, і яким саме чином така заява має бути зафіксована. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 р. № 100, заяви (повідомлення) можуть бути усні або письмові: усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський, до повноважень якого це належить, вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію. Як видно з пункту 1.2 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в Службі безпеки України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 16.11.2012 р. № 515, заява про кримінальне правопорушення - усна чи письмова заява або повідомлення особи, державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, рапорт слідчого про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_5 09.03.2022 року, у період тимчасової окупації міста Херсон збройними силами Російської Федерації був незаконно затриманий представниками ФСБ РФ, під фізичним та психологічним тиском був схилений до конфіденційного співробітництва. Через деякий час, 16.03.2022 року, ОСОБА_5 безпечними каналами зв`язку добровільно заявив інформацію про ці обставини співробітнику Департаменту контррозвідки Служби безпеки України ОСОБА_13 . Окрім цього, він передав цю інформацію ОСОБА_14 та ОСОБА_15 співробітниками УСБУ в Херсонській області. Ці дані він заявив у ході судового засідання з обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 06.05.2022 року. На даний час Херсонською обласною прокуратурою відкрито кримінальне провадження № 0000179 від 13.06.2022 року за частиною 1 статті 438 Кримінального кодексу України про вчинення злочину військовослужбовцями збройних сил РФ стосовно ОСОБА_5 . Останній ніяких дій на виконання злочинного завдання представника Російської організації не вчинив та добровільно заявив органам державної влади, що його під фізичним та психологічним тиском змусили до конфіденційного співробітництва. Це є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у відповідності до частини 3 статті 111 Кримінального кодексу України. Аналогічну інформацію ОСОБА_5 надавав і слідчому в даному кримінальному провадженні, будучи незаконно затриманими працівниками СБУ в Івано-Франківську 01.05.2022 р. та доставленому до м. Кривий Ріг, де в подальшому його продовжували незаконно утримувати протягом 5-ти діб та застосовувати фізичну силу в підвалі, після чого було доставлено до Саксаганського районного суду міста Кривий Ріг для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до Закону України «Про Службу безпеки України», Слумжба безпемки Україмни (СБУ) це державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Підпорядкований Президенту України. Наполягає, що таким чином слід дійти висновку, що ОСОБА_5 виконав вимогу частини 3 ст.111 Кримінального кодексу України щодо повідомлення органу державної влади про свій зв`язок з окупаційною владою в м. Херсон та про отримане завдання. Будь-яких протизаконних дій на виконання злочинного завдання іноземної держави, іноземної організації або їх представників не вчинив. Однак слідчий не перевірив повідомлену ОСОБА_5 інформацію, не допитав у якості свідків працівників СБУ ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , натомість поклав в основу підозри неперевірені в установленому порядку відомості. Вказує, що слідчий не надав належної оцінки показанням ОСОБА_5 в цій частині і слідчий суддя при постановленні рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зате зазначив, що заяви підозрюваного стосовно того, що підозрюваний був незаконно затриманий окупантами та стосовно нього окупантами чинились незаконні дії, визначив їх «нещирими, спрямованими на те, щоб пом`якшити свою відповідальність, а тому не бере до уваги». Таке мотивування вважає прямим свідченням того, що лідчий суддя діє упереджено стосовно підозрюваного та у незаконний спосіб, з порушенням засади кримінального судочинства. Вказує, що окупанти вчинили стосовно підозрюваного дії, що містять ознаки порушення Женевської конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни 1949 року та військових злочинів, а саме, порушення Женевської конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни 1949 року (стаття 32, стаття 47, частина 1 статті 70), а також частина 2 статті 57, частин 1 та 2 статті 75 Додаткового протоколу №1 1971 року до Женевських конвенцій, що стосуються захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1949 року.Зазначає, що до клопотання слідчий долучив рапорти про проведення допиту свідків у режимі дистанційного досудового розслідування ОСОБА_11 (проведено ОСОБА_6 ), ОСОБА_19 (проведено ОСОБА_20 ), ОСОБА_21 (проведено ОСОБА_6 ) . У цих рапортах зазначено, що допит проводився відповідно до статті 232 Кримінального процесуального кодексу України. Разом з тим, частиною 1 статті 232 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що дистанційне досудове розслідування проводиться у режимі відео-конференції, а не аудіо дзвінка. Додатково, відповідно до статті 104 Кримінального процесуального кодексу України, передбачено «Протокол», як засіб фіксування процесуальної дії. Таким чином, вважає, що слідчий допустив грубе порушення статті 104 Кримінального процесуального кодексу України та статті 232 Кримінального процесуального кодексу України. Вища рада юстиції та Вища рада правосуддя неодноразово у своїх рішеннях, під час розгляду дисциплінарних скарг на суддів, зазначали, що рапорти не можуть слугувати доказами у кримінальному процесі, адже є внутрішніми документами органів досудового слідства. Наполяґгає, що ці документи є неналежними доказами. До клопотання долучено протокол зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 29.04.2022 №1539Т складений старшим оперуповноваженим 4 сектору 3 відділу ГВЗНД УСБУ в Херсонській області ОСОБА_20 . До цього ротоколу додано додатком 1 фотографії у кількості 19 (дев`ятнадцять штук). Звертає увагу , що ОСОБА_22 таким чином заявляє, що фото екрану телефону зроблено шляхом зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, тобто такі фото мали б бути виготовлені і міститись в пам`яті апарату, що під`єднаний до мережі, слідство не довело того факту, що такі фото вже містились на мобільному телефоні. Вказу3є, що на фотографіях зазначено програмне забезпечення WhatsApp, а на фото 1-6 значиться програмне забезпечення Телеграм, хоча Протокол складено із зазначенням доступу до інформаційно-комунікаційної мережі «Телеграм». Інформаційно-комунікаційна мережа «Телеграм» має особливі ступені захисту, в тому числі дво-етапна аутентифікація, що не піддаються «зовнішньому несанкціонованому втручанню». ОСОБА_22 не зазначає, якою саме технологією скористався та яким чином зміг скачати (дістати) таку інформацію. Сторона захисту вважає, що ці фото екрану зроблені з телефона підозрюваного, після його затримання 01.05.2022 року, оформлено у вигляді протоколу проведеного НСРД від 29.04.2022 та подано до суду в якості доказу проведеного НСРД. В матеріалах справи міститься копія документу під назвою «Відповідь на виконання доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій №324 н/т від 19.03.2022». Вказує, що попри очевидний факт, що доручення №324 н/т від 19.03.2022 видано до відкриття кримінального провадження №0000038 від 23.03.2022 року стосовно ОСОБА_5 , у абзаці 3 цієї відповіді зазначено, що проводились контррозвідувальні заходи, при тому, що доручення №324 н/т від 19.03.2022 містить чітку вказівку на проведення слідчих (розшукових) дій. Контррозвідувальні заходи передбачені Законом України «Про контррозвідувальну діяльність». Статтею 1 визначено термін «Контррозвідувальна діяльність», а статтею 2 та статтею 3 визначені мета та завдання контррозвідувальної діяльності відповідно. Звертає увагу, що контррозвідувальні заходи не можуть проводитись на заміну слідчим (розшуковим) діям, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України з метою збору доказів та/або даних для кримінальних проваджень. Відповідно до частини 6 статті 8 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», «для організації та здійснення контррозвідувальної діяльності, систематизації і документальної фіксації отриманих результатів, їх аналізу, оперативної і правової оцінки, прийняття відповідних управлінських рішень органи і підрозділи Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, ведуть контррозвідувальні справи». Частиною 7 статті 8 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», передбачено, що контррозвідувальні справи заводяться за наявності підстав визначених цим законом. Статтею 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено перелік підстав для проведення контррозвідувальної діяльності. Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядкупередбачені абзацом 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», як підстава для проведення контррозвідувальної діяльності. Особливою частиною Кримінального кодексу України, у Розділі XX визначено кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку (статті 436 - 447). Відповідно до постанови про зміну кваліфікації злочину від 05.05.2022 року (а.с.31-33), кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за первинним №0000038 від 23.03.2022 року, яке об`єднане в кримінальне провадження №0000012 від 04.03.2022 року перекваліфіковане з частини 1 статті 111 Кримінального кодексу України на частину 2 статті 111 Кримінального кодексу України. Вказує, що таким чином, контррозвідувальні заходи не можуть застосовуватись у досудовому розслідуванні кримінального провадження. Окрім того, статтею 11 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» визначено гарантії дотримання законності під час здійснення контррозвідувальної діяльності. Частиною 4 статті 11 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» прямо визначено, що не підлягає розголошенню під час здійснення контррозвідувальної діяльності інформація, що стосується особистого життя, честі та гідності людини, яка стала відома у процесі контррозвідувальної діяльності. Вказує, що, органом досудового слідства не надано доказів, що саме підозрюваний користувався транспортними засобами «Мазда 3» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , «Шкода Октавія» закордонні номери « НОМЕР_3 ». Зазначає, що незрозуміло, яким чином слідство встановило, що ці автомобілі належать ОСОБА_23 , слідство не надало жодних доказів. Вказує, що обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення. Тобто саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості застосування запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву. Слідчий суддя в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі"Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), пункт 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Доказами на обґрунтування ризику можуть бути: фактичне переховування від органів досудового розслідування та/або суду; показання свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміна місця проживання підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживання, тощо; фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні підтверджені документально; документи, підтверджуючи, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку, інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів, інформація про зловживання наркотичними засобами чи алкоголем. Наполягає, що однак прокурором не надано жодного доказу, що існують РЕАЛЬНІ ризики передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, розуміючи тяжкість покарання, що йому загрожує за вчинення вказаного злочину у разі доведення перед судом його вини, а саме у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з метою уникнути відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані ділянки, що межують з РФ та Республікою Білорусь (ризик зазначений в пункті 1 частини 1 статті 177 КПК України). На його думку таке твердження слідчого є безпідставним та упередженим з наступних підстав: Підозрюваний знайшов можливість виїхати з тимчасово окупованої території України разом зі своєю дружиною і двома неповнолітніми дітьми та прямував до Івано-Франківську, де орендував квартиру за договором оренди. 01.05.2022 року, мав в`їхати до орендованої квартири, але його було затримано і вивезено в невідомому напрямку. Таким чином, Підозрюваний не переховувався ні від кого, а рятував свою сім`ю і прямував саме на неокуповану територію України. Звертає увагу суду, що Івано-Франківська область не межує з територією Республіки Білорусь або територією Російської Федерації. Підозрюваний проживав на території міста Херсон, що наразі є тимчасово окупованою територією України і при наявності реального бажання тікати, йому легше було б тікати до РФ або Білорусі через територію тимчасово окупованої території України Автономну Республіку Крим. Зазначає, що у клопотанні, на сторінці 7 (підпункт 2 абзацу 4), слідча ОСОБА_6 грубо вводить суд в оману стверджуючи, що місце проживання ОСОБА_5 є тимчасово окупована територія України і у зв`язку з цим обов`язки, що передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України не можуть застосовуватись, вважає що це є відвертим спаплюженням фактів та маніпуляцією суду з боку слідства, порушення загальних засад кримінального провадження. ОСОБА_5 орендував квартиру у місті Івано-Франківськ, коли покинув тимчасово окуповане місто Херсон зі своєю дружиною, двома неповнолітніми дітьми та батьками дружини. Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Таким чином наполягає, що ризик того, що Підозрюваний може переховуватись від досудового розслідування та суду є штучним, вигаданим, носить формальний характерз метою ввести в оману слідчого суддю/суд. Також, на думку слідчого, перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії РФ проти України та ведення бойових дій, ОСОБА_5 може повернутися на територію України, тимчасово окуповану країною-агресором, та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом (ризики, зазначені в п.п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України), тобто слідчий мотивує своє клопотання тим, що залишившись на волі, підозрюваний може повернутись до співпраці з представниками країни-агресора та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Слідчий ґрунтує свою позицію на тому, ніби підозрюваний вже винен в чомусь. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України, Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Однією з умов обрання запобіжного заходу, визначеною частиною 1 статті 194 КПК України, у виді тримання під вартою є недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Зазначає, що оскільки ризики передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України відсутні, то до ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або зовсім не застосовувати запобіжний захід. Вказує, що слідчий зазначає, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, на його думку, буде недостатнім для запобігання тому, щоб підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не вчиняв кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та не вчинив інше правопорушення проти основ національної безпеки, при цьому слідчий не навів будь-якого обґрунтування на підтримку такої своєї думки. Вважає, що слідчим не надано жодного доказу неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу (зокрема: домашній арешт, особисте зобов`язання) до ОСОБА_5 , який раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має договір оренди квартири в м. Івано-Франківськ, в яку переїхав разом з сім`єю з м.Херсон, завжди позитивно характеризувався, раніше працював в СБУ та балотувався в депутати, є жертвою протиправних дій окупантів. В клопотанні слідча зазначає про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави. Сторона захисту вважає цю вимогу незаконною, виходячи з наступного. Згідно частини першої статті 178 КПК України слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини при обранні запобіжного заходу. Згідно правової позиції, викладеної у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» суд має розглянути можливість застосувати альтернативні запобіжні заходи. Вказує, що в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під віртою слідчий суддя зазначив, що не застосовує заставу, з урахуванням положень частини 4 статті 183 КПК України, оскільки, на його думку, злочин у виді переходу на бік ворога, який веде активні бойові дії проти народу України, безумовно є злочином, пов`язаним з насильством. Також згідно підозри, яку суд вважає обґрунтованою, ОСОБА_5 свої дії вчиняв з метою подолання спротиву населення агресору, схиляння населення до співпраці з агресором, а до ОСОБА_11 , який не погодився на цю співпрацю, був вчинений розбійний напад, тобто ці його дії також пов`язані з застосуванням насильства. Згідно конструкції даної норми слідчий суддя може не визначати застави, а може й визначати, тобто, законодавець відніс на розсуд суду альтернативне право вирішення витання застави у певних випадках. Вважає хибною думку суду, що дії ОСОБА_5 можна вважати такими, що вчинені з застосуванням насильства, а тому безпідставним є рішення суду щодо не застосування у даному випадку альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Вказує, що з тексту викладеного прямо видно упередженість слідчого судді по відношенню до ОСОБА_5 та порушення принципу презумпції невинуватості. Слідчий суддя Саксаганського районного суду міста Кривий Ріг ОСОБА_1 фактично для себе подумки вже вважає ОСОБА_5 винним. У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77). Зазначає, що у чинному Кримінальному кодексі України є безліч статей з посиланням на «насильство», як спосіб вчинення злочину. Проте нема визначення самого поняття «насильство» як способу вчинення злочину. Диспозиція статті 111 Кримінального кодексу України не містить такої кваліфікуючої ознаки, як «застосування насильства», а слідчий суддя не наділений повноваженнями тлумачити норми Закону на свій власний розсуд. Вважає, що частина 4 статті 183 КПК України може застосовуватися виключно до тих злочинів, в диспозиції яких в Кримінальному кодексу України прямо вказано на «застосування насильства», як однією з кваліфікуючих ознак. Конституційний Суд своїм рішенням №7-р/2019 від 25.06.2019 року визнав норму частини 5 статті 276 Кримінального процесуального кодексу України, згідно якої застава могла не застосовуватись до злочинів проти основ національної безпеки, а також до низки злочинів, вчинених проти громадської безпеки неконституційною. Наполягає, що слід взяти до увагу, що у будь-якому злочині, пов`язаному з насильством, в тому числі і у розбійному нападі або співучасті у розбійному нападі на ОСОБА_11 , на якого посилається слідчий суддя, ОСОБА_5 підозра не висувалась. Доказів внесення відомостей в ЄРДР за фактом вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 , прокурором не надавлось, сам ОСОБА_11 не вказував, що цей напад стався із-за ОСОБА_5 . Наполягає, що таким чином під час розгляду даного клопотання слідчого у випадку обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 слідчий суддя зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави. Щодо розміру застави, то зазначає наступне. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини, яка викладена в рішенні ЄСПЛ «Ноймейстер проти Австрії», «прагнення визначити суму гарантій (застави), яку повинна надати особа, виходячи лише з можливих розмірів збитків, не відповідає статті 5 § 3 Європейської Конвенції з прав людини. Застава призначена забезпечити лише присутність обвинуваченого на судовому розгляді, а не відшкодування збитку. Таким чином, сума повинна визначатися його особистістю, добробутом, відносинами з особами, що надають гарантію, іншими словами, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави чи позову до гарантів у випадку неявки в судове засідання буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в нього якесь бажання ухилятися. Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Зазначає, що в якості обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказана необхідність проведення додаткових слідчих дій, разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_5 був затриманий 01.05.2022 року, з того часу у слідства було достатньо часу, щоб здійснити усі належні та необхідні слідчі дії.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: витяг (а.с.9), рапорт (а.с.10), повідомлення (а.с.11, 15-29) фото та відомості стосовно ОСОБА_5 (а.с.26-29), протокол огляду (а.с.30, зв.-31), протокол зняття інформації (а.с.32-39), протокол огляду (а.с.40), повідомлення про підозру (а.с.41-45), ухвала суду (а.с.66-63), протокол затримання (а.с.64-65), протокол особистого обшуку (а.с.66), клопотання (а.с.109-113), відповідь (а.с.114), договір оренди (а.с.115-116), акт (а.с.117), відповідь (а.с.118), доручення (а.с.119), інформація (а.с.120, 121), графік (а.с.122-125), постанова (а.с.126-127).

Вислухавши учасників, дослідивши докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як предбачено ст. 199 ч.3 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою . Згідно ч. 5 цієї статті, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст. 176 ч.1 п.5 КПК Укераїни, одним з запобіжних заходів є тримання під вартою. Згідно ст.176 ч.1 п.5 КПК України, яка не визнана неконституційною передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд прийшов до переконання про те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України є обґрунтованою.

Також суд прийшов до переконання, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує йому за вчинення вказаного злочину в разі доведення перед судом його вини, а саме у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з метою уникнути відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, суд прийшов до переконання, що перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії РФ проти України та ведення бойових дій, вказаний підозрюваний може повернутися на територію України, тимчасово окуповану країною-агресором, та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також суд врахував, що підозрюваний одружений, має двох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, разом з тим, суд визначив, що ці обставини не завадили йому вчиняти дії, в яких він обґрунтовано підозрюється. Також суд врахував, що ОСОБА_5 не працює, тобто не має офіційні джерела доходів.

Вирішуючи питання про наявність підстав продовжити строк притмання під вартою, суд вважає, що у судовому засіданні не наведено доказів про те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_5 , є необґрунтованою. Також суд враховує наступне В своїх поясненнях підозрюваний не заперечував ту обставину, що надав згоду на співпрацю зі спецслужбою агресора. Захисник в своїх письмових запереченнях цю обставину також не спростовує. Також суд враховує, що в клопотанні (а.с. 109-113) захисник просить звільнити ОСОБА_5 від відповідальності на підставі ст.111 ч.3 КК Україним, ця підстава не є реабілітуючою. Васлідок застосування цієї обставини, особа лише звільняється від відповідальност за вчинене. Таким чином, суд приходить до переконання, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, є обґрунтованою.

Також суд вважає, що прокурор довів, що визначений раніше ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує йому за вчинення вказаного злочину в разі доведення перед судом його вини, а саме у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, може вчинити намагання уникнути відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також суд вважає, що прокурор довів, що визначений раніше ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний перебуваючи на свободі, ознайомившись з матеріалами справи, може вчинити намагання уникнути відповідальності шляхом впливу на свідків, про яких йому стане відомо.

Обговорюючи питання про доведеність такого ризику як продовження вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, суд враховує наступне. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 добровільно повідомив робітників СБУ про надання згоди на співпрацю зі спецслужбою окупантів. При обранні запобіжного заходу ця обставина не була підтверджена належними доказами, а тому суд не мав підстав її враховувати. Після обрання запобіжного заходу сторона захисту отримала відповідь (а.с.114) стосовно вказаної обставини. Тому суд вважає, що ризик того, що ОСОБА_5 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, зменшився.

Суд не обговорює питання застосування застави, оскільки розглядає лише питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі кладеного, керуючись ст.ст. 176, 199, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області капітана юстиції ОСОБА_6 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлений ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 травня 2022 року, продовжити до 06 серпня 2022 року.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1