КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1674/21 Провадження № 11-кп/824/3051/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 вересня 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати, оскільки ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наслідком вчинення якого стала смерть людини, за яке, у разі доведення його винуватості, передбачене покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який має визначене місце проживання, міцні соціальні зв`язки, однак такі обставини не спростовують існування ризиків того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_9 може переховуватися від суду чи впливати на свідків та потерпілого.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та постановленою з істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Апелянт зазначає, що докази, які зібрані у кримінальному провадженні № 0003591 зв`язують обвинуваченого з подією кримінального правопорушення, однак вважає, що на даному етапі не можна стверджувати про те, що їх достатньо для негайного засудження обвинуваченого за кваліфікацією кримінального правопорушення умисне вбивство.
Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою понад два роки, однак судом не враховано, що зі сплином часу продовження запобіжного заходу потребує більшої обґрунтованості тих ризиків, на які посилається сторона обвинувачення та прокурор повинен надавати додаткові підстави для такого продовження.
В той же час, як зазначає апелянт, вирішуючи питання про можливість продовження обвинуваченому строків тримання під вартою, суд враховує лише тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведення його винуватості, що, як вважає захисник, є порушенням принципу верховенства права та законності.
При цьому захисник вказує на те, що посилання на те, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду є виключно припущенням сторони обвинувачення, оскільки жодних об`єктивних відомостей щодо такої можливості в розпорядження суду надано не було.
Поряд з цим, апелянт звертає увагу на те, що судом не було розглянуто можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, при цьому визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян, має виключно формальний характер, оскільки такий розмір застави є завідомо непомірним як для обвинуваченого так і для його родини.
Щодо ризику впливу на свідків, то захисник зазначає, що усі свідки фактично є понятими при проведенні процесуальних дій, обвинувачений з ними не знайомий, а показання цих свідків можуть стосуватись не самих обставин вчинення кримінального правопорушення, а обставин здійснення фіксації процесуальних дій, тому їх показання не становлять для обвинуваченого жодного інтересу.
При цьому, як зазначає апелянт, ризик впливу на потерпілого є безпідставним, оскільки потерпілий вже допитаний судом.
Крім того, захисник вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілого не підтверджується жодним доказом, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодної заяви чи рапорту уповноваженої особи про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Поряд з цим, апелянт зазначає, що поза увагою суду залишились наявні в матеріалах справи документи, які свідчать про різке погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , а також необхідність надання йому медичної допомоги в умовах медичного закладу.
Крім того, захисник вказує на те, що перебування ОСОБА_7 під вартою в умовах воєнного стану наражає його житня на небезпеку, в той же час, у разі зміни запобіжного заходу на інший, непов`язаний із обмеженням свободи, обвинувачений має намір вступити до Збройних Сил України та захищати Вітчизну.
Апелянт підсумовує, що враховуючи, що ОСОБА_7 має місце реєстрації, де постійно проживає, має засоби для існування, які йому забезпечить родина, має міцні родинні зв`язки, не має зв`язків за кордоном та на непідконтрольній території, не має наміру переховуватись від суду, то захисник вважає, що до обвинуваченого може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, наслідком вчинення якого стала смерть людини, у зв`язку з чим є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, однак такі обставини не спростовують існування ризиків та не дають підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченомуОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисника про те, що суд обґрунтував необхідність продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою лише тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, є безпідставними, оскільки поряд з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, судом також враховані і інші обставини, зокрема обґрунтованість підозри та характеризуючі дані обвинуваченого.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Щодо доводів захисника про те, що судом не були досліджені докази, які об`єктивно свідчать про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила кримінальне правопорушення.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції під час судового провадження на підставі розумної оцінки сукупності доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що, як вважає захисник, свідчить про їх необґрунтованість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 вересня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4