Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/152/22
Провадження № 1-кп/553/111/2022
У Х В А Л А
Іменем України

30.09.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000321 відносно ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До Ленінського районного суду м. Полтави надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України для розгляду в порядку ст. 283 КПК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.07.2021 року відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого продовжувався ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.09.2021 року, від 22.11.2021 року та від 18.01.2022 року.

Згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.08.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, термін дії якого продовжувався ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2021 року, від 25.11.2021 року та сплинув 25.01.2022 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.01.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, термін дії якого сплинув 27.03.2022 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2022 рокувідносно кожного з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

При вирішенні питання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження під час досудового розслідування було враховано, що він є працездатною, має задовільний стан здоров`я, у трудових правовідносинах не перебуває, постійних джерел до існування не має, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років, призначене вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.05.2010 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України, підозрюється у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, він мав безпосередній візуальний контакт з особами, які брали участь у проведенні обшуку в ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 64", визнано доведеною наявність ризиків, визначених п. 1, п. 2, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,можливості продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показань на його користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не виконуючи покладені на нього процесуальні обов`язки та процесуальні рішенні.

При обранні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовженні було враховано, що вінвідбуває покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, призначене вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.12.2017, яким засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України, підозрюється у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, а відтак наявні ризики, визначені п. 1, п. 2, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існують підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, з якими мав безпосередній візуальний контакт під час проведення обшуку в ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", задля зміни показань на користь підозрюваного, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, вчиняти спроби будь-якого іншого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, не виконувати процесуальні рішенні.

При вирішенні питання про обрання відносно ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту було враховано наявність ризиків, визначених п. п. 2, 5 ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, що дає підстави припускати, що він може знищити чи приховати предмети злочину, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, продовжувати кримінальне правопорушення способом продажу наркотичних засобів в іншій спосіб, ніж пересилання до виправної колонії, при цьому не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід може запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, не зникли, продовження його застосування обґрунтовується необхідністю запобігти обвинуваченим незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які відбувають покарання в ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", яка є місцем відбування покарання також і обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою відмови від надання чи зміни показань, продовження вчинення кримінальних правопорушень на території установи відбування покарань, а щодо ОСОБА_6 також і продовження встановлювати чи поширювати свій злочинний вплив.

Також прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на необхідність запобіганнянастанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду з огляду на усвідомлення суворості покарання, яке може бути призначене у разі доведення винуватості, впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, вказав, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризика, передбаченим ст. 177 КПК України.

У зв`язку з відсутністю можливості встановити зв`язок з захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_15 на підставі ухвали суду від 16.09.2022 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_6 для проведення окремої процесуальної дії, яким призначено захисника адвоката ОСОБА_10 .

Крім того, у зв`язку з неможливістю прийняти участь у судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_16 на підставі ухвали суду від 27.09.2022 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_7 для проведення окремої процесуальної дії, яким призначено захисника адвоката ОСОБА_17

ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проти задоволення клопотань прокурора не заперечували.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 підтримали позицію підзахисних. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 вказала, що клопотання прокурора є безпідставним, ризики, передбачені ст. 177КПК України, не доведені, просила змінити запобіжний захід відносно нього на інший більш м`який у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

При вирішенні клопотань прокурора суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 не працює та не має стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, в даний час відбуває покарання за вирокомКрюківського районного суду м. Кременчука від 11.05.2010 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України, обвинувачується увчиненні ряду кримінальних правопорушень, які згідно положень ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені в складі організованої групи та під час перебування в місцях позбавлення волі, що свідчить про небажання останнього підкорятися вимогам закону. З огляду на вищенаведене, а також ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та ступінь участі у їх вчиненні, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан, зміст пред`явленого обвинувачення, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Встановлені судом дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать, що він не працює та не має стабільного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, в даний час відбуває покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.12.2017, яким засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України, обвинувачується у вчиненні кримінальнихправопорушень, які згідно положень ст. 12 КК України віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені в складі організованої групи та під час перебування в місцях позбавлення волі. З огляду на вищенаведене, а також ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та ступінь участі у їх вчиненні, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан, зміст пред`явленого обвинувачення, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
При цьому, суд не може покладатись на факт засудження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі у іншому кримінальному провадженні з огляду на те, щ не може контролювати обставини відбування засудженими покарання, що об`єктивно знаходяться у віданні відповідних державних органів та поза межами контролю складу суду в даному провадженні, тоді як встановлені обставини свідчать про існування підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою саме в цій справі.

З урахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, задля забезпечення оперативного, повного та об`єктивного розгляду справи у розумні строки, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно кожного з ОСОБА_19 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також те, що, на переконання суду, застосування до кожного з обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особи обвинувачених, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 60 днів.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд враховує, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки - одружений, має на утриманні малолітніх дітей, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , джерела доходу, бере до уваги той факт, що він обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які згідно положень ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких.

Відтак суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З огляду на вищенаведене, суд вважає доведеним існування підстав для продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , тоді як встановлені судом обставини свідчать про те, щозастосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на міст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини, на переконання суду, не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого й запобігання настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, та оскільки судовий розгляд справи не закінчений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк домашнього арешту та покладених обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відносно нього на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд призначити йому іншого захисника взамін раніше призначеного адвоката ОСОБА_15 , який не зявляється тривалий час в судові засідання по справі.

Прокурор, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11 проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечували.

Вирішуючи питання про заміну захисника, суд враховує наступне.

Під час досудового розслідування для здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000321 від 03.04.2019 року залучений захисник ОСОБА_15 .

Відповідно до ст. 45 КПК єдиний суб`єкт, який у кримінальному провадженні має право виступати як захисник - це адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Захисник після його залучення відповідно до п. 4 ст. 47 КПК має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: 1) якщо є обставини, які згідно з КПК виключають його участь у кримінальному провадженні. До таких обставин належать випадки коли: а) захисником є особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, перекладач;б) якщо захисник у цьому провадженні надає або раніше надавав правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги;в) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) у порядку, передбаченому законом;г) якщо захисник є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого зі складу суду; 2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо обраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника. 3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного із захисником договору, яке виявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог КПК тощо. 4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.
Так, статтею 47 КПК України визначено перелік обов`язків захисника у кримінальному провадженні, які носять виключний характер та тлумаченню не підлягають. Захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Захисник без згоди підозрюваного, обвинуваченого не має права розголошувати відомості, які стали йому відомі у зв`язку з участю в кримінальному провадженні і становлять адвокатську або іншу охоронювану законом таємницю.

Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: 1) якщо є обставини, які згідно з цим Кодексом виключають його участь у кримінальному провадженні; 2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника; 3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог цього Кодексу тощо; 4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.

Так в порушення ст. 47 КПК України захисник ОСОБА_22 в судові засіданні, призначені в період часу з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2022 року, для захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 до суду не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що мобілізований до лав Збройних Сил України, проте жодних документів на підтвердження вказаних обставин до цього часу суду не надав.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року та востаннє Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, наведені вище обставини процесуальної поведінки захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_22 вказують на порушення ефективності реалізації права на захист обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу впиває на строки розгляду кримінального провадження, де обвинувачений тримається під вартою.

ЄСПЛ уже неодноразово констатував порушення права на захист у справах, де захисник формально був призначений, проте не здійснював ефективний захист. Показовим є рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі "Яременко проти України". У заявника був захисник, якого було усунуто від справи, оскільки заявник підписав відмову від юридичної допомоги захисника ОСОБА_23 на тій підставі, що той застерігав його від зізнання у вчиненні злочину. За твердженням заявника, він підписав її під тиском працівників міліції та слідчого у справі. Йому було призначено інших захисників. У п. 90 цього рішення ЄСПЛ як на підставу порушення п. 3 (с) ст. 6 Конвенції зазначив таке: "Суд зауважує: той факт, що кожен із двох інших захисників, які представляли заявника, бачив його лише один раз і тільки під час допиту і що до допиту ніхто з них із заявником не бачився, найімовірніше свідчить про символічний характер їхніх послуг. Суд вважає, що спосіб, у який захисника ОСОБА_23 усунули від участі у справі, та підстави, якими було пояснено це рішення, а також у зв`язку зі стверджуваною відсутністю юридичних підстав для такого заходу, викликають серйозні сумніви щодо справедливості всього провадження у цій справі. Суд бере до уваги й той факт, що пізніше захисникові ОСОБА_23 дозволили повернутися до участі у справі без будь-якого натяку на те, що стверджуваних підстав для його усунення вже не існує".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Поряд з цим, відповідно до ст. 10 "Правил адвокатської етики", затверджених Установчим з`їздом адвокатів України 17.11.2012 року, дотримання принципу конфіденційності є необхідною і щонайважливішою передумовою довірчих відносин між адвокатом і клієнтом, без яких є неможливим належне надання правової допомоги, здійснення захисту та представництва.

Таким чином, суд констатує порушення ефективності захисту прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 захисником ОСОБА_22 , оскільки послуги, які повинні були виконуватись за дорученням, виданим Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, носять символічний характер. Більше того, така процесуальна поведінка захисника адвоката ОСОБА_22 є неприпустимою, оскільки призводить до необґрунтованого порушення строків розгляду кримінального провадження та, як наслідок, затягування розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника.

Захисник може бути залучений судом у випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, у відповідності до ст. 13 Закону України "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги".

Поряд з цим, суд приходить до висновку про необхідність вирішення Регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Полтавській області питання щодо можливості призначення обвинуваченому іншого захисника за рахунок держави від Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Полтавській області для розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 314, 331 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, починаючи з 12 год. 30 хв. 30 вересня 2022 року по 12 год. 30 хв. 28 листопада 2022 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 днів, починаючи з 12 год. 30 хв. 30 вересня 2022 року по 12 год. 30 хв. 28 листопада 2022 року включно.

Продовжити строк домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та строк застосування до нього наступних обов`язків:

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час доби з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.;
-прибувати до суду за викликом;
-не відлучатися за межі м. Полтави без дозволу суду;
-утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, -
на 60 днів з 12 год. 30 хв. 30 вересня 2022 року по 12 год. 30 хв. 28 листопада 2022 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Роз`яснити, що в разі невиконання обов`язків до ОСОБА_8 може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 - задовольнити.
Доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Європейська, 37/40), вирішити питання щодо можливості призначення ОСОБА_6 іншого адвоката для здійснення його захисту шляхом усунення існуючого адвоката за призначенням - адвоката ОСОБА_15 та в разі можливості призначення іншого захисника, забезпечити його прибуття у судове засідання, призначене на 14 год. 30 хв. 22 листопада 2022 року
Копію даної ухвали направити на адресу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, для виконання.
Ухвала в частині вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3