Справа № 159/1609/22
Провадження № 1-кс/159/747/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

дізнавача ОСОБА_3

володільця майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000196 від 05.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в:

09.05.2022 до суду надійшло скероване засобами поштового зв`язку клопотання дізнавача Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна виявленого та вилученого 05.05.2022 під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 05.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за повідомленням ОСОБА_7 про те, що в період з 01.05.2022 по 04.05.2022 невстановлена особа під приводом надання допомоги у купівлі автомобіля заволоділа грошовими коштами в сумі 17 246,50 грн, які потерпілий перерахував на рахунок № НОМЕР_1 . Того ж дня за місцем проживання ОСОБА_4 , якому належить цей банківський рахунок проведено огляд місця події, в ході якого виявлені та вилучені сім карти мобільних телефонів і банківську картку Monobank. Покликаючись на те, що виявлені предмети є речовими доказами, дізнавач просила накласти на них арешт, заборонивши користування та розпорядження.

В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 клопотання підтримала, додатково пояснила, що огляд житла проведений зі згоди власника - ОСОБА_8 , тому із клопотанням про дозвіл на такий огляд орган дізнання до слідчого судді не звертався.

Володілець майна ОСОБА_4 пояснив, що дійсно отримав зазначені кошти, витратив їх не за призначенням, проте через кілька днів повернув заявникові. Також зазначив, що проживає разом з матір`ю, працівники поліції провели обшук і вилучили сім карти усіх членів родини, а також банківську карту.

Вивчивши матеріали провадження слідчий суддя дійшов такого висновку.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У постанові Великої Палати Верхового Суду від 15.04.2020 у справі №280/1402/19 зазначено, що «за своєю природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування й суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів»

В силу п.18 ч.1 ст.3 КПК до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч.1 ст.170 КПК).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, зокрема законність отримання майна органом досудового розслідування.

За матеріалами справи речові докази про які йдеться у клопотанні здобуті під час огляду місця події, яким є житло особи, яка фактично підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Під час такого огляду відшукувались речові докази, що свідчить про фактичне проведення обшуку.

Такий обшук проведено без дозволу слідчого судді, що є порушенням ст.233 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до частини першої ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Частиною третьою ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Добровільна згода власника виключається, якщо особа, яка фактично підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, користується даним житлом.

Власник житла не має права давати дозвіл на огляд тієї частини помешкання, яку винаймає інша особа та фактично користується ним. Проведення огляду частини житла, що знаходиться в наймі, за згодою його власника, але за відсутності згоди користувача, є безумовним порушенням права цієї особи на недоторканість житла, що має наслідком недопустимість доказів, здобутих під час цієї слідчої дії. ("Postanova Kasatsiinoho", 2019)

У таких випадках обов`язком є отримання дозволу слідчого судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Гефген проти Німеччини» сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Таким чином, відсутні підстави для арешту майна, виявленого за наслідками несанкціонованого обшуку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1