Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/709/20
Провадження № 1-кп/506/6/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2022с.м.т.Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25.08.2020 року за №0000029 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Цеханівка Красноокнянського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не працює, розлученого, раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2020 року близько 01.30 год. у ОСОБА_4 виник умисел на протиправне та незаконне проникнення до домогосподарства АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до володіння особи, а саме до будинку, де проживав ОСОБА_6 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, якою закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі володільця будинку, без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, шляхом пошкодження вікна, проник до вищезазначеного будинку, де і перебував приблизно до 01 г 40 х 20 серпня 2020 року.

ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному будинку 20 серпня 2020 року з 01 г 30 х до 01 г 40 х, де також перебував володілець будинку ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень невизначеного обсягу та реалізуючи його, умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів руків`ям від молотка ,знайденим на подвір`ї вказаного домогосподарства, в область голови та тулуба, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді забійної рани голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та ушкодження у виді синця на лівій половині грудної клітини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково лише у незаконному проникненні до житла та пояснив, що 19 серпня 2020 року був на роботі в м.Одеса і в телефонній розмові з дружиною (тепер вже колишньою) ОСОБА_8 посварився з останньою. Але після сварки вирішив приїхати додому , щоб помиритися . Приїхав він вже пізно ,близько 01 г 00 ночі. Прийшовши додому ,він виявив, що дружини дома немає , тому він пішов шукати її у друзів або кумів. Проходячи біля будинку ОСОБА_9 , він почув крик і йому здалося, що це кричить його жінка. Він підійшов до вхідних дверей, але двері були закриті. Він покликав, ніхто не відізвався ,тоді він обійшов і через вікно побачив , що ОСОБА_9 та його жінка начебто штовхаються. Тоді він знов пішов до дверей, тут же у дворі взяв якусь кувалдочку і нею стукнув по дверям ,але так і не зміг відкрити. Тоді він знов обійшов двір ,розбив вікно і заліз у хату. На той момент між ОСОБА_9 та його дружиною вже сварки або штовханини не було, вони стояли осторонь .Тому він взяв ОСОБА_9 за одяг і відкинув його в іншу кімнату, при цьому будь-яких ушкоджень останньому він не завдавав. Потім він разом з жінкою вилізли через вікно і пішли додому, сварячись по дорозі. Потім приїхала поліція і «Швидка допомога» , вони з дружиною пішли туди і одразу почали давати покази з приводу вказаних подій. Позовні вимоги він не визнає взагалі, так як будь-яких позовних вимог щодо порушення недоторканості житла потерпілий не заявляє, будинок потерпілому не належить ,тому і права вимоги на відшкодування матеріальних витрат по вікну та дверям, на його думку, у потерпілого немає. Що стосується інших вимог щодо відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди ,то вони випливають із отримання потерпілим тілесних ушкоджень, яких він останньому не завдавав.

Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що ввечері близько 21.00 г 19 серпня 2020 року до нього додому прийшла ОСОБА_8 . У нього з її чоловіком ОСОБА_10 були погані відносини, так як його дружина (тепер вже колишня) зраджувала йому з останнім, але з ОСОБА_8 у нього були добрі дружні відносини, вони разом купили пива, після чого у нього дома сиділи, пили пиво, спілкувалися щодо причин його розлучення з дружиною. Потім вони з ОСОБА_11 вийшли на вулицю покурити і в цей час побачили, що до його домоволодіння підходить чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Коли останній відчинив хвіртку, то ОСОБА_11 сказала, що треба тікати і тому вони забігли в хату. Він підійшов до вікна і в цей саме момент скло розсипалося від удару , а ОСОБА_12 заліз через вікно у хату і у нього в руках був молоток. Він тікав від нього, але той догнав його і почав бити рукояткою від цього ж молотка. ОСОБА_13 втекла ,а потім пішов і ОСОБА_14 . Він же пішов до сусідів ОСОБА_15 , щоб ті викликали поліцію і «Швидку допомогу».

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що вона разом з чоловіком проживають по сусідству з ОСОБА_17 кінці серпня 2020 року, вночі до них у будинок постукав ОСОБА_18 . Він був скривавлений ,з раною на голові та на спині і повідомив, що його побив ОСОБА_14 . Її чоловік викликав «швидку допомогу» та поліцію. Коли медики та поліція приїхали, то вона бачила, що ОСОБА_14 з дружиною ОСОБА_8 були біля службових машин і щось пояснювали.

Свідок ОСОБА_19 дав суду аналогічні пояснення.

Також судом були перевірені письмові докази:

- витяг з ЄРДР про те, що 20 серпня 2020 року надійшла заява ОСОБА_6 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на підставі якої зареєстроване кримінальне провадження за №0000029/ а.п.138-139/

-протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 16 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за завдання йому тілесних ушкоджень 20 серпня 2020 року вночі в с.Маяки Окнянського району / а.с.140/;

-протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 16 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за проникнення 20 серпня 2020 року вночі до житлового будинку ОСОБА_6 , що розташований по АДРЕСА_2 / а.с.141/;

- протокол огляду місця від 20 серпня 2020 року, з фототаблицями, в ході якого було оглянуто житловий будинок в с.Маяки Окнянського району Одеської області, та металеві вхідні двері, які ведуть у вказаний будинок . В кімнаті №1 пошкоджено пластикове вікно ( повністю вибите скло). ОСОБА_9 , у присутності якого проводився огляд, видав металеву частину молотка(без рукоятки), яка в подальшому була визнана речовим доказом / а.п. 143-147,153/;

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №50 від 23 вересня 2020 року, у ОСОБА_6 при зверненні до Окнянської ЦРЛ була виявлена забійна рана, яка загоїлася на момент експертизи, та синець на лівій половині грудної клітки, який на момент експертизи загоївся безслідно. Рана на голові виникла від дії тупого предмета з подовженою контактуючою поверхнею .Те, що ці пошкодження виникли від дії тупого предмета незадовго до звернення в лікарню , не виключається. Синець має скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів і відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відноситься до легких тілесних ушкоджень. Рана потребує для свого загоєння більше 6, але менше ніж 21 день і тому відповідно до п.2.3.2 а/ 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ( а.п.157-158)

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку , що всі вищезазначені докази є узгодженими між собою , сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають і тому, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.2 ст.125 КК України, доведена повністю, дії обвинуваченого прокурором правильно кваліфіковані як незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканність житла громадян та умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При цьому суд вважає, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини в нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень є лише бажанням уникнути від відповідальності за скоєне.

Так, потерпілий ОСОБА_9 практично з самого початку давав послідовні пояснення з приводу обставин нанесення йому саме ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Так , одразу після побиття він повідомив свідкам ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , що саме ОСОБА_14 наніс йому тілесні ушкодження.

При цьому показання потерпілого на стадії судового розгляду щодо обставин його побиття практично співпадає з показаннями свідка ОСОБА_8 , які остання давала на стадії досудового розслідування, а також поясненнями обвинуваченого ОСОБА_4 , наданими ним в ході слідчого експерименту.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, сприйнятих безпосередньо у судовому засіданні.

Тому сприймати як доказ показання свідка ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування суд не може, як і не може сприймати як доказ пояснення обвинуваченого на слідчому експерименті.

Разом з тим, і абсолютно ідентичні показання свідка ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні не можуть бути прийнятими судом ,виходячи з того ,що будь-яких послідовних, зрозумілих та обґрунтованих пояснень щодо саме аналогічної зміни своїх пояснень останні не повідомили, як і не обґрунтували збіг своїх попередніх пояснень з поясненнями потерпілого, з яким після подій 20 вересня 2020 року жоден з них взагалі не спілкувалися. При цьому обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що він разом з дружиною одразу після події надавали пояснення поліції.

Крім того, суд не вірить показам обвинуваченого, що він бачив через вікно якусь штовханину між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ,що , у сукупності із нібито криком його дружини, і спонукало його на проникнення у будинок, так як, виходячи із протоколу огляду місця події, скло у розбитому вікні було заклеєно сонцезахисною плівкою, що унеможливлює спостерігання ззовні за подіями у приміщенні.

Версія свідка ОСОБА_8 щодо сексуальних домагань потерпілого ОСОБА_9 , за що саме вона й завдала останньому тілесні ушкодження качалкою, але не бажала про це повідомляти через жіночу сором`язливість, є неспроможною. Так , у протоколі допиту свідка ОСОБА_8 , наданому прокурором в порядку ст.96 КПК України, крім пояснення щодо подій ,які мали місце 20.08.2020 року у будинку ОСОБА_9 , які збігаються з поясненнями останнього у судовому засіданні, ОСОБА_8 повідомила, що події відбулися через її подружню зраду .Тому суд вважає, що, повідомляючи слідчому такі інтимні подробиці свого життя, у неї була й можливість одразу повідомити про себе як про жертву сексуальних домагань.

До того ж, починаючи з 20 серпня 2020 року до дати ухвалення вироку ОСОБА_8 так і не звернулася із заявою про притягнення ОСОБА_9 до відповідальності за сексуальні домагання або спробу зґвалтування.

Суд приймає до уваги, що таке звернення є правом ОСОБА_8 , але у судовому засіданні остання фактично намагалася шантажувати потерпілого своїм правом на подачу такої заяви, спонукаючи таким чином останнього відмовитися від обвинувачення щодо її чоловіка ОСОБА_4 .

При цьому потерпілий ОСОБА_6 стверджував ,що у нього в будинку немає качалки, так як він розлучений і качалкою не користується.

Суд зауважує ,що при огляді місця події, проведеного безпосередньо після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень , ні качалки, ні жодного предмету, зовні схожого на качалку ,виявлено не було. Натомість там же було виявлено металеву частину молотка (без рукоятки), якою, як одразу і було вказано потерпілим , і були завдані тілесні ушкодження.

Зазначена позиція суду щодо неприйняття показань свідка ОСОБА_8 та пояснень обвинуваченого узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності винуватості та право на захист.

Таким чином , перевірка судом вищеозначених доказів дозволяє суду зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого у встановленому у судовому засіданні об`ємі. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, що відносяться згідно ст.12 КК України ,до категорії кримінальних проступків ; також повною мірою вивчена особа обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнана посередня характеристика обвинуваченого, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей , а також прийнята до уваги віктимна поведінка потерпілого, який, приймаючи наодинці у нічну пору доби у своєму будинку заміжню жінку, мав би розуміти, що інший із подружжя може проявити щодо нього агресію.

Обставин, які обтяжують покарання , судом не встановлено

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України вважати переданими потерпілому ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.1ст.162 та ч.2 ст.125 КК України за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу , а за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт, із застосуванням ст.70 КК України ,що буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу за сукупністю кримінальних правопорушень з іншими видами покарань складанню не підлягають, а тому покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Судові витрати відсутні, запобіжний захід не обирався.

Що стосується заявленого цивільного позову, то суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 КПК України суд має вирішити цивільний позов у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть як бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, так і також відшкодування моральної шкоди.

Ст.22 ЦК України передбачено право особи (юридичної або фізичної) на відшкодування завданих збитків у результаті порушення її цивільного права.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, виходячи із матеріалів цивільного позову, потерпілий просить стягнути на його користь 13431,23 грн. матеріальної шкоди як відшкодування пошкодженого майна та відшкодування витрат на лікування, а також 20000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із положень ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так , в процесі проникнення обвинуваченим у житло пошкоджено вхідні двері у будинок / 6180грн/ , вікно 2660 грн .

При цьому судом встановлено, що вікно було повністю пошкоджено, і цей факт не заперечує і обвинувачений; потерпілий надав докази як вартості знищеного вікна, так і розрахунку цієї вартості, тому вартість вікна підлягає відшкодуванню.

Щодо стягнення з обвинуваченого вартості вхідних дверей, то відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так ,як вбачається із протоколу огляду місця події, вхідні двері дійсно мають пошкодження, однак доказів того, що двері підлягають повній заміні, а не потребують ремонту, виходячи з того, що потерпілий до часу розгляду справи користується ними, останній не надав, як і не надав вартості такого ремонту та його розрахунку.

Враховуючи, що потерпілий як цивільний позивач не надав достатніх доказів необхідності як повної заміни вхідних дверей, так необхідності їх ремонту, і тому підстав для стягнення з обвинуваченого вартості дверей у суду немає.

Посилання обвинуваченого на те, що потерпілий не є законним власником пошкодженого вікна і не купував його , не заслуговують на увагу, так як і потерпілий ОСОБА_9 ,і свідок ОСОБА_20 повідомили суд, що під час подружнього життя вони купили вказаний будинок, але не встигли належним чином оформити, але вони там тривалий час проживали.

Така ж інформація підтверджується довідкою Маяківського старостинського округу Окнянської селищної ради /а.с.148/.

Таким чином ,потерпілий мав підстави вважати себе титульним власником пошкодженого майна /вікна/ та звертатися за захистом свого майнового права.

Також з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого підтверджені витрати на лікування.

Так, в результаті отриманих пошкоджень ОСОБА_9 з 20.08.2020 року по 10.09.2021 року внаслідок побиття обвинуваченим перебував на стаціонарному лікуванні у Окнянській ЦРЛ з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма» /а.с.191-197 /.

Потерпілому ОСОБА_9 було призначене медикаментозне лікування та медичне обстеження і на придбання призначених ліків та проходження медичного обстеження ним було затрачено 4035,78 грн. / а.с.34-35 /.

Так, свідок ОСОБА_21 ,яка ,як лікар , безпосередньо здійснювала лікування потерпілого після отримання тілесних ушкоджень, підтвердила необхідність придбання призначених хворому ліків, вартість яких просив відшкодувати потерпілий, окрім препаратів грипаут та лавінал спрей, які не призначалися лікарем і не мають будь-якої лікувальної дії щодо травм потерпілого.

Тому суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову потерпілого.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.ст.289, 297 ЦК України фізична особа має право на особисту недоторканість і не може бути піддана поводженню, що принижує її гідність та має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавав позивач, характеру немайнових втрат, та з урахуванням інших обставин.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (справи «Савула проти України»№ 12868/05 від 10.12.2009 р., «Войтенко проти України» № 18966 від 29.06.2004 р.) достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права особи (справедлива сатисфакція потерпілій стороні).

Виходячи із загальнолюдських уявлень про цінність життя та здоров`я людини як такого, суд визнає, що будь-яке посягання на це право, безумовно пов`язане з певними душевними стражданнями, глибину яких, у цьому випадку, суд оцінює з огляду на конкретні обставини кримінального провадження .

Так, в результаті отриманих пошкоджень ОСОБА_9 з 20.08.2020 року по 10.09.2021 року внаслідок побиття перебував на стаціонарному лікуванні у Окнянській ЦРЛ з діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма» / а.с.191-197 /.

Судом було встановлено, що саме обвинувачений завдав потерпілому фізичного болю, заподіяв тілесні ушкодження, стан здоров`я останнього погіршився, у зв`язку із чим він повинен витрачати час на медичні обстеження та лікування, внаслідок чого порушилась якість його життя та звичний спосіб життя.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд ,відповідно до положень п.9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової шкоди/ " від 31.03.1995 року / із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року/ враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач; при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, на думку суду, сума у 20000 грн, заявлена позивачем, не відповідає ступеню завданої йому моральної шкоди і тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, і, керуючись принципом розумності, суд вважає достатньою компенсацією моральної шкоди, завданої ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_6 визначення до стягнення суму в 10000 грн.

До того ж , з обвинуваченого, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне повідомити керівника Подільської окружної прокуратури, що у ході розгляду зазначеного кримінального провадження судом було встановлено, що свідок ОСОБА_8 ,будучи під присягою та будучи попередженою про кримінальну відповідальність , дала суду неправдиві відомості у частині створення алібі обвинуваченому ОСОБА_4 і тому у її діях, на думку суду, є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370,371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України та ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання :

-за ч.1 ст.162 КК України - штраф у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 грн;

- за ч.2 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт.

Відповідно до ст. 70 КК України остаточне покарання призначити у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 грн, та у виді 200 годин громадських робіт.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Речовий доказ металеву частину молотка вважати переданими потерпілому ОСОБА_6 .

Позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6695.78 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 1051 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1