Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/3033/22
Провадження № 1-кп/553/731/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 від 18.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :
Слобідською окружною прокуратурою міста Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000568 від 18.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В межах кримінального провадження до обвинуваченої застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 04.08.2022 у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання та вирішено питання про його проведення в режимі відеоконференції з метою забезпечення участі обвинуваченої та її захисника.

У підготовчому судового засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинувачені на 60 днів, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків можливого переховування, незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, потерпілий у підготовче судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотаннями про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, в якому ствердив про відсутність наміру заявляти цивільний позов.

Захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора заперечив, зазначаючи про його невідповідність вимогам КПК України та недоведеність існування ризиків наголошених прокурором. Зазначив, що обвинувачена має місце проживання, міцні соціальні зв`язки та прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Підтримуючи позицію свого захисника, обвинувачена пояснила, що має матір, яка потребує її допомоги.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Розгляд таких клопотань здійснюється судом з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, враховує дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, неодружена, має постійне місце проживання, має неповнолітніх дітей, у відношенні яких (зі слів обвинуваченої) позбавлена батьківських прав, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, стан здоров`я та відсутність законного джерела доходу.

Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на потерпілого, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе дієво забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої. З аналогічних підстав суд відхиляє посилання сторони захисту про доцільність застосовування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. При цьому суд не ігнорує наведені стороною захисту обставини щодо стану наявності у обвинуваченої місця проживання та соціальних зв`язків, проте вказує, що кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, допит учасників не здійснювався, тому суд вважає, що наразі біль м`які запобіжні заходи є недостатніми.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також у підготовчому судовому засіданні прокурор прохав призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник проти призначення справи до судового розгляду заперечень не мали.

З`ясувавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що обвинувальний акт підсудний Ленінському районному суду м.Полтави, підстав для його повернення прокурору або закриття провадження не виявлено. Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні з викликом учасників судового провадження.

Враховуючи, що під час підготовчого судового засідання були вирішені передбачені ст.315 КПК України питання, суд вважає за можливе завершити підготовку та призначити справу до судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.316 згаданого Кодексу, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
На підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначити судовий розгляд на 16.08.2022 о 10 год. 00 хв. в залі судових засідань Ленінського районного суду м.Полтави.
Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні, за участі учасників судового провадження.
Продовжити застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.10.2022 включно, без визначення застави.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1