Дата документу 06.10.2022 Справа № 330/2015/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1235/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №330/2015/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто по 21.11.2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що в порушення вимог КПК копія клопотання про продовження строку тримання під вартою не була вручена обвинуваченому та захиснику за договором. Крім того, суд в порушення вимог КПК без законних на те підстав не викликав у судове засідання обвинуваченого, який тримається під вартою, та не здійснив виклик його захисника, а призначив захисника з Центру безоплатної правової допомоги. Також зазначив, що дії обвинуваченого неправильно кваліфіковані стороною обвинувачення. Крім того, розпорядженням голови Верховного Суду було змінено підсудність розгляду справ з Мелітопольського міськрайонного суду на Комунарський районний суд. Проте матеріали кримінального провадження та судової справи до суду передані не були. Само кримінальне провадження не було авторозподілено між суддями у зв`язку з його фактичною втратою. Тобто, починаючи з 10.03.2022 року, обвинувачений позбавлений права на справедливий суд та його розгляд в розумні строки. Кожного разу клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого проходило окремо авторозподіл, що є грубим порушенням вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду та ст.35 КПК. Більш того, обвинувальний акт було вручено стороні захисту 20.08.2021 року, тоді як строк досудового розслідування було завершено 17.08.2021 року. Обвинувальний акт передано до суду також 20.08.2021 року, тобто поза межами строку досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів проти життя особи, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки та за вчинення яких передбачено покарання лише у виді позбавлення волі. Відтак обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.
Крім того, обвинувачений не має достатньо стійких соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується посередньо.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності доводять існування у даній справі ризиків, на які послався в своїй ухвалі суд першої інстанції.

Отже, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі.

Рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому суд правильно встановив відсутність об`єктивних даних щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не здійснив виклик захисника обвинуваченого за договором та безпідставно призначив захисника з центру безоплатної правової допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими. Адже на час розгляду клопотання прокурора у суду першої інстанції були відсутні дані про місце перебування раніше призначеного захисника, оскільки в матеріалах провадження були відсутні будь-які контактні дані захисника ОСОБА_7 . А тому суд за таких обставин, з огляду на вимоги кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про призначення обвинуваченому захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги для участі в окремій процесуальній дії.
Твердження захисника про невручення обвинуваченому копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою спростовуються наявною у справі розпискою обвинуваченого про отримання копії відповідного клопотання.
Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про те, що суд не викликав в судове засідання обвинуваченого. Адже з матеріалів провадження вбачається, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було розглянуто за участю обвинуваченого, який мав можливість висловити свої заперечення з приводу клопотання.
Що стосується доводів захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, то колегія суддів зазначає, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо особи на стадії судового розгляду суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту.
Решта доводів захисника, на які він посилався у скарзі, також не є предметом перегляду при перевірці рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4