Справа № 154/1156/22 Провадження №11-кп/802/595/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 14.09.2021 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. 126-1 КК України до 150 годин громадських робіт, відбув покарання 12.01.2022 року, засуджено:

- за ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту оголошення вироку суду 23 травня 2022 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 13.04.2022 року по 22.05.2022 року, включно.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено в силі до дня набрання вироком законної сили.
Речові докази: три конверти зі змивами та слідами РБК, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області - знищено.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 13 квітня 2022 року, близько 16 години, інспектор сектору реагування патрульної поліції Володимир - Волинського РВП ГУ НП у Волинській області лейтенант ОСОБА_10 , який згідно ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" являється працівником правоохоронного органу і на якого згідно ст.ст. 23, 31, 45 Закону України "Про Національну поліцію" покладено обов`язок виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню правопорушення, вживати у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживати заходів з метою виявлення та припинення правопорушень, вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення та вживати заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях та інших публічних місцях, а в разі невиконання законних вимог застосовувати заходи примусу, виконуючи покладені на нього службові обов`язки під час несення служби в складі групи реагування патрульної поліції Володимир - Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, реагуючи на повідомлення, яке надійшло на лінію «102» з приводу вчинення домашнього насильства, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , здійснював опитування та відібрання заяви про вчинення злочину у ОСОБА_11 , під час чого її син ОСОБА_7 будучи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є працівником поліції, який перебуває на службі та виконує свої службові обов`язки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та розуміючи що його дії носять незаконний та протиправний характер, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку голови ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді садно, забійна рана та гематоми обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Тобто, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене, ч.2 ст.345 КК України, яке виразилось в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
У своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що місцевим судом оскаржуваним вироком про засудження ОСОБА_7 визнано доведеним формулювання обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України, що полягає в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, вчиненому у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, при визначенні обтяжуючих покарання обставин суд виключив таку обставину і не врахував її, як таку, що не доведена належними доказами. Разом з тим, на думку прокурора така обставина доводиться письмовими матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілого і обвинуваченого, що свідчить про неможливість залишення вироку в цій частині без зміни, враховуючи зазначені суперечності у висновках суду, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Проте, місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався, не визначивши механізм і спосіб зарахування строку попереднього ув`язнення при призначенні покарання у виді позбавлення волі, а також не вказавши про зарахування у строк покарання усього строку попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили. Посилаючись на вказані обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати доведеною формулювання обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України, що полягає в умисному заподіянні ОСОБА_7 працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому за обтяжуючої покарання обставини у стані алкогольного сп`яніння. На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13.04.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою. Під час апеляційного перегляду дослідити докази, що свідчать про доведення вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння: допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 . В решті вирок суду залишити без зміни.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином не було враховано тих обставин, що він активно сприяв розкриттю злочину, надав першу медичну допомогу потерпілому для відведення негативних наслідків вчинення кримінального правопорушення та його щире розкаяння уже після події, що фактично є обставинами, які пом`якшують покарання. З огляду на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну 2 (два) роки не вчинить нового злочину.
В апеляційний суд потерпілий ОСОБА_10 , не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав основні доводи апеляційних скарг, сторону обвинувачення та сторону захисту, які кожен окремо підтримали свої скарги та заперечили інші, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.345 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Водночас, прокурор у поданій апеляційній скарзі вважає, що місцевим судом безпідставно не була врахована обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка була висунута органом досудового слідства.
Однак, такі твердження прокурора не можуть заслуговувати на увагу з огляду на наступне.
Так з обвинувального акта вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_7 органом досудового слідства в обтяжуючу покарання обставину було висунуто вчинення злочину, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Сторона захисту як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заперечила факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння при зазначених в обвинувальному акті обставинах.
Не знайшла свого належного підтвердження дана обставина будь якими належними та допустимими доказами і в суді апеляційної інстанції, а стороною обвинувачення не було надано доказів про протилежне.
Таким чином, доводи прокурора, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 345 КК України за обтяжуючої покарання обставини у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає слушними та частково погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами прокурора щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання до набрання вироком законної сили.

За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року №3352-XII, з наступними змінами, попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.532 КПК вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 13.04.2022 року по 22.05.2022 року включно.

Однак, враховуючи вищевикладені положення законодавства, апеляційний суд вважає, що оскільки в даному випадку рішення місцевого суду законної сили не набрало, так як було оскаржено в апеляційному порядку, то у строк покарання ОСОБА_7 потрібно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23.05.2022 року по день набрання вироком законної сили - 04.10.2022 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.

Отже в цій частині апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.

Захисник в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Як вбачається з поданої захисником апеляційної скарги вид, розмір та міра покарання не оскаржуються, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Разом з тим, сторона захисту вважає, що в суду першої інстанції були законні підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити його від відбуття призначеного покарання з випробуванням.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване судове рішення в оскаржуваній його частині вказаній нормі кримінального процесуального права відповідає.

Так, відповідно до статтей 50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.
Вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення ПВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій захисником.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про його особу та інші обставини кримінального провадження.
Так, до обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд відніс - щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання, суд правильно відніс - рецидив злочину.
Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що з урахуванням положень ст.12 КК України, вчинений ним злочин відносяться до категорії нетяжких, дані про його особу, зокрема те, що він неодружений, не працює, утриманців не має, посередньо характеризується по місцю проживання, вину у скоєному визнав повністю, та виявив готовність нести кримінальне покарання за вчинене, а також його попередню судимість за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, а саме в нижній межі санкції ч.2 ст. 345 КК України, місцевий суд дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, наслідки від його вчинення, а також особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, суд першої інстанції у своєму вироку навів переконливі доводи про відсутність підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.75, 76 КК України, які б давали можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття покарання із випробуванням.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .
Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням положень ст. 75,76 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі його захисника, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Отже, апеляційні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга сторони захисту повинна бути залишена без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23.05.2022 року по день набрання вироком законної сили - 04.10.2022 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді