УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 205/7541/20

провадження № 51-2844ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого Стороженка С.О.,

суддів Бородія В.М., Чистика А.О.,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката Мерешка М.Л. на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

21 березня 2022 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 червня

2022 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 21 березня 2022 року засудив

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 який зареєстрований ( АДРЕСА_1 ), і фактично проживає в тому ж місті ( АДРЕСА_2 ), працевлаштованого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2022 року зазначений вирок залишив без змін.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винним за те, що він у не встановлений слідством час, але не пізніше 26 березня 2020 року, у не встановленому місці незаконно, умисно придбав у невстановленої особи речовину, що містить у складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, яку почав зберігати для особистого вживання без мети збуту.

26 березня 2020 року в період із 05:00 до 08:37 під час обшуку в домоволодінні

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було виявлено та вилучено гумову рукавичку з речовиною масою 137,5084 г, темно-синю ганчірку з речовиною червоного кольору у сліп-пакеті масою 129,7124 г і 34 сліп-пакети з психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - метамфетаміном загальною масою 5,5146 г.

У касаційній скарзі захисник Мерешко М.Л., посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення і призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди всупереч ст. 65 указаного Кодексу повною мірою не врахували всіх даних про особу винного та пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Висновки суду щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 і кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання, яке, на думку захисника, є суворим, то суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують

і пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_1 покарання, місцевий суд достатньої мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до нетяжких злочинів, пов`язане з злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, виразилося в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту у великому розмірі, дані про особу винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання.

Суд узяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, - наявність у засудженого на утриманні малолітньої дитини. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Водночас місцевий суд не взяв до уваги як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_1 , оскільки вважав, що засуджений визнав свою вину не через усвідомлення протиправності своїх дій та суспільної небезпеки вчиненого злочину, а через тиск беззаперечних доказів на підтвердження його винуватості.

На переконання місцевого суду, вилучена під час обшуку в домоволодінні

ОСОБА_1 велика кількість предметів (колби, ваги, шприци тощо), які відповідно до висновків експерта містять сліди психотропної речовини-метамфетаміну та прекурсору- псевдоефедрину, повністю спростовує позицію засудженого про те, що він не вживає наркотичні і психотропні речовини та не пов`язаний з незаконним обігом, а придбав їх випадково у незнайомої особи для вживання лише під час нічної риболовлі.

Зазначені обставини, на думку суду, вказують на те, що незаконне придбання та зберігання ОСОБА_1 психотропних речовин для особистого вживання і без мети збуту не є випадковістю, а навпаки, є сталою складовою обраного ОСОБА_1 способу життя.

Таким чином, місцевий суд, узявши до уваги наведені обставини, характер вчиненого кримінального правопорушення, особисте ставлення ОСОБА_1 до вчиненого діяння, відсутність щирого каяття та істинного усвідомлення свого вчинку, дійшов висновку, що виправлення винного можливе лише за умов відбування покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Не погодившись із таким рішенням суду, сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку.

Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження, відмовив у задоволенні скарги захисника, а в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави,

з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, спростувавши доводи щодо незастосування положень ст. 75 КК.

На переконання колегії суддів, покарання, яке місцевий суд призначив ОСОБА_1

і з яким погодився апеляційний суд, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Отже, судові рішення не суперечать статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Що стосується клопотання сторони захисту про зупинення виконання вищевказаних судових рішень, то слід зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК суддя-доповідач вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються лише після відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене Суд уважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката Мерешка М.Л. на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2022 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

С.О. Стороженко В.М. Бородій А.О. Чистик