Справа № 309/1894/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/570/21 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2021.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одружений, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0000247 від 14.12.2012, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.
ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинено за наступних, встановлених органом досудового розслідування обставин.

06.11.2009 приблизно о 01 год. ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , прикриваючи свої обличчя саморобними масками, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом злому вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 , проникли до приміщення будинку, де із застосуванням насильства над ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яке виразилось у нанесенні їм ударів руками та застосуванням невстановленого слідством предмета в різні частини тіла, при цьому заподіяли ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: ушитих ран чола, лівої щоки, правої вушної раковини, правої акулової кістки, синців в середній третині лівого плеча, відкритої ЧМТ, струс головного мозку, множинні рвані рани голови, відкритий перелом верхньої третини правої ліктьової кістки та закриті переломи 6,7,8 ребер зліва зі зміщенням, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців правої та лівої орбітальних ділянок, лівої щоки, лівої бокової поверхні грудної клітки, ЗЧМТ, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відкрито заволоділи золотим

-2-

ланцюжком із хрестиком потерпілої ОСОБА_12 вартістю 125 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить на 06.11.2009 еквівалентно сумі 1001 грн. 72 коп., золотим ланцюжком з хрестиком вартістю 110 доларів США, що згідно курсу НБУ становить на 06.11.2009 еквівалентно сумі 881 грн. 51 коп., шістьма мобільними телефонами по 20 доларів США, що згідно курсу НБУ становить на 06.11.2009 еквівалентно сумі 961 грн. 65 коп. та наручним годинником вартістю 120 грн., а всього завдали матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на загальну суму 2964 грн. 88 коп.
В ухвалі суду від 04.11.2021 зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому містяться неточності, зокрема, зазначено, що 27.12.2012 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 К України, хоча із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру 19.05.2015. Окрім того, в обвинувальному акті відсутній чіткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які були встановлені прокурором, обвинувачення є неконкретним, зокрема, в ньому не вказано, яку кількість ударів руками та в які частини тіла потерпілих наніс саме ОСОБА_8 , оскільки в обвинувальному наявні відомості про причетність до кримінального правопорушення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , також обвинувальний акт не містить форми вини обвинуваченого ОСОБА_8 . Окрім іншого, судом першої інстанції констатовано, що обвинувальний акт не відповідає також і вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому не зазначено місце народження та точне місце проживання (район та область), громадянство потерпілого ОСОБА_13 . На думку суду, обвинувальний акт не містить анкетних відомостей ОСОБА_12 , яка зазначена в обвинувальному акті як представник потерпілого ОСОБА_13 , що унеможливлює виклик її в судове засідання для представництва інтересів потерпілого ОСОБА_13 , як і не зазначено анкетні відомості потерпілої ОСОБА_12 , зокрема, місце її народження. На думку суду, наведені недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_8 є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, а тому, з метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд дійшов до висновку, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення недоліків.
В апеляційній скарзі, прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2021 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку прокурора, повернення обвинувального акту прокурору повинно передбачати не формальну його невідповідність вимогам КПК України, а містити такі недоліки, які перешкоджають суду провести судовий розгляд. Вважає, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, в ньому здійснено виклад фактичних обставин кримінального правопорушеня, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посилання на положення закону статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тому наведені в ухвалі суду підстави для повернення прокурору обвинуваченого акту є формальними. Окрім того, не зазначення в обвинувальному акті анкетних даних потерпілого ОСОБА_13 , зокрема місця його народження

-3-

та громадянства, який на час проведення підготовчого судового засідання помер, а також не зазначення місця народження потерпілої ОСОБА_14 , яка також визнана представником померлого потерпілого ОСОБА_13 , самі по собі не є підставами для повернення прокурору обвинувального акту. Також, на думку прокурора, помилкове зазначення дати повідомлення про підозру ОСОБА_8 27.12.2012 замість правильної 19.05.2015, не є перешкодою у призначенні судового розгляду на підставі даного обвинувального акта, тим більше, що 27.12.2012 винесено рішення про повідомлення ОСОБА_8 про підозру та його оголошено в розшук, а оголошену підозру після його розшуку 19.05.2015 і ця дата відмічена власноручно підозрюваним у повідомленні про підозру.Звертає увагу на те, що суд під час підготовчого судового засідання неправомірно та всупереч ст.314 КПК України вдався до оцінки доказів, аналізу правильності викладення правової кваліфікації та суті обвинувачення.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним

-4-

відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вбачається, що такий містить анкетні відомості обвинуваченого та потерпілих, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями та інші, передбачені законом відомості.
Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, встановлені всі елементи складу кримінального правопорушення, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона кримінального правопорушення, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.13 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа №5-328кс16).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване право обвинуваченого ОСОБА_8 бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.

-5-

Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір завданої шкоди та процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого чи, в даному випадку прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумнівів.
Зважаючи на наведене, підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_8 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК вплинуло на право на захист ОСОБА_8 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.
Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.
Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст.314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише під час судового розгляду, під час якого відповідно до ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому викладені в обвинувальному акті відомості є достатніми для розуміння суті обвинувачення, а посилаючись в ухвалі на неконкретність сформульованого обвинувачення та аналізуючи при цьому зміст обвинувачення у частині інкримінування ОСОБА_8 кримінального правопорушення за попередньої змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.

-6-

Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст.338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.
При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.
Не зазначення в обвинувальному акті анкетних даних потерпілого ОСОБА_13 , зокрема місця його народження та громадянства, який на час проведення підготовчого судового засідання помер, а також не зазначення місця народження потерпілої ОСОБА_14 , яка також визнана представником померлого потерпілого ОСОБА_13 , самі по собі не є підставами для повернення прокурору обвинувального акту, як і помилкове зазначення дати повідомлення про підозру ОСОБА_8 27.12.2012 замість правильної 19.05.2015, оскільки ці обставини не являються перешкодою у призначенні обвинувального акту до судового розгляду.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.
Пункт 3 ч.1 ст.409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст.7,9 КПК України
Так, ч.6 ст.9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

-7-

Колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, а тому апеляційна скарги прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на новий розгляд.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2021 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000247, внесеному 14.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді