Справа № 347/22/19
Провадження № 1-кп/347/11/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2022 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі: головуючої судді: ОСОБА_1 секретаря: ОСОБА_2 ,
за участі прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
представника потерпілого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження №0000489 від 27.12.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , освіта середня, громадянки України, українки, депутатом не являється, не працюючої, раніше не судимої,
- обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 вчинила незаконне проникнення до житла.
31.10.2018р. приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаючи, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішила незаконно проникнути до вказаного житла.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 зайшла на подвір`я за вказаною вище адресою, підійшла до будинку, не отримавши згоди та дозволу власника будинку ОСОБА_7 на вхід до даного житла, всупереч вимог статті 30 Конституції України, яка вказує, що кожному гарантується недоторканність житла та не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, через вхідні двері будинку, всупереч волі останнього, незаконно проникла всередину вказаного будинку, чим довела свій злочинний умисел до кінця. Внаслідок незаконних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду шляхом пошкодження його майна.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_6 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.
Цивільний позов заявлений потерпілим на суму 24 410грн. матеріальної шкоди та 15 000грн. моральної шкоди.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що вона в той час, який зазначений в обвинувальному акті в житловому будинку потерпілого не перебувала та незаконно в його житло не проникала, а тому категорично заперечує про подію зазначену там. Останній раз вона була в житловому будинку потерпілого в 2016р., коли забирала свою дочку, яка проживала там з ним. 31.10 2018р. вона перебувала у ОСОБА_8 , оскільки там була її худоба і вона цілий день була зайнята господарством. В той день вечером до неї прийшли працівники поліції і повідомили, що вона викрала із житлового будинку потерпілого дві бензопили, а також її примусили підписати документи та дільничний її вдарив. Цивільний позов потерпілого не визнає, оскільки вона його майно не нищила та нічого не викрадала. Просить її виправдати.
Незважаючи на невизнання вини самою обвинуваченою, її винність доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що він перебував в Польщі на роботі коли на його телефон прийшло повідомлення від дружини його колеги ОСОБА_9 про те, що в його житловому будинку знаходиться ОСОБА_6 . Пізніше ОСОБА_10 , якому він залишив ключі від свого житлового будинку, в телефонному режимі підтвердив дані обставини і повідомив, що стоїть перед його будинком разом із сестрою та її чоловіком і бачать, що ОСОБА_6 викидає із його будинку вазони, посуд та інше майно. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, оскільки внаслідок незаконних дій обвинуваченої було пошкоджено його майно, а також із житлового будинку пропали речі, зокрема бензопила. Крім цього, внаслідок даних подій він втратив роботу, значно погіршилося його здоров`я та він отримав сильний психологічний стрес. Тому, просить стягнути з обвинуваченої на його користь 24 410грн. матеріальної шкоди та 15 000грн. моральної шкоди. Що стосується призначеного обвинуваченій покарання, то вважає, що його слід призначити згідно закону.
Допитаний судом свідок ОСОБА_11 пояснив, що до нього зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що ОСОБА_12 проникла в житловий будинок потерпілого, все там побила і виносить майно. Він порадив йому про це комусь заявити, оскільки його на той час не було вдома і він вже не був депутатом. В подальшому йому стало відомо, що на місце події виїжджала поліція і також про цю подію йому розповідав особисто ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 доручив йому доглядати за його житловим будинком, а тому в нього знаходилися ключі і він поливав там вазони. 31.10.2018р., десь приблизно в обідню пору доби він знаходився на присадибній ділянці, так як пересилював коней і давав їм пити, а це біля 12-13м від будинку ОСОБА_7 , коли побачив, що через вікно житлового будинку потерпілого ОСОБА_12 викидає вазони і чув сильний дзенькіт, оскільки вона там все розбивала. Також бачив, що задні двері житлового будинку потерпілого були відчинені. Він тоді почав телефонувати до ОСОБА_11 , сусідки, а також зателефонував ОСОБА_9 і просив її щоб вона зателефонувала потерпілому. В той день він особисто з працівниками поліції був в житловому будинку і бачив, що там було все побито та розкидано.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_12 є її сусідкою і того дня коли трапилася ця подія, то вона була в неї, оскільки пасла корови. Також зазначила, що десь біля 12.50-13.10год. ОСОБА_6 пішла додому годувати худобу і повернулася десь біля 14.30-14.45год. Про вказану подію їй нічого не було відомо, а дізналася вона про це вже пізніше.
Також вина обвинуваченої доводиться матеріалами справи, зокрема:
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2018р., згідно якої ОСОБА_7 заявив до Косівського відділу поліції про те, що ОСОБА_6 проникла до його житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Протоколом огляду місця події від 09.11.2018р. та фототаблицями до нього, предметом огляду якого являється житловий будинок, що належить потерпілому ОСОБА_7 . В даному протоколі зафіксовано пошкодження вхідних дверей до житлового будинку, розкидані речі та видно повний безлад в житловому будинку потерпілого.
До матеріалів кримінального провадження долучені документи, які підтверджують, що житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 , зокрема заповіт від 25.06.2001р., зареєстрований в реєстрі за №66, витяг про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі від 21.11.2008р., довідка Хімчинської сільської ради від 15.11.2016р. №16/06-05.
Такі докази у кримінальному провадженні, суд вважає є належними, достовірними та допустимими, які підтверджують існування обставин, щодо вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Аналізуючи пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність її вини у вчиненні інкримінованого діяння і її умисні дії, які виразилися у незаконному проникненні до житла, що передбачено ч. 1 ст. 162 КК України.
Доводи сторони захисту та й самої обвинуваченої про те, що ОСОБА_6 не вчиняла дане кримінальне правопорушення, суд знаходить неналежними, та такими, що суперечать доказам дослідженим у судовому засіданні.

Зокрема, показами свідка ОСОБА_10 стверджується, що саме ОСОБА_6 проникла в житловий будинок потерпілого ОСОБА_7 . Він особисто бачив її там, оскільки знаходився на незначній відстані від будинку. Також він чітко зазначив, що бачив як вона викидала вазони, розбивала щось в будинку, оскільки було чути сильний дзенькіт. Такі покази цілком узгоджуються з протоколом огляду місця події, де зафіксовано повний безлад в житловому будинку потерпілого. Вказаний свідок знає ОСОБА_6 , а тому сумнівів щодо впізнання ним даної особи не виникає, що стверджується і його телефонними дзвінками до ОСОБА_11 та до ОСОБА_9 , яким він повідомляв, що саме ОСОБА_12 знаходиться в житловому будинку потерпілого та вчиняє там протиправні дії. Також він спілкуючись в телефонному режимі з ОСОБА_7 сказав, що стоїть перед його будинком і бачить як вона викидає вазони та посуд. А тому, намагання сторони захисту почути від даного свідка щось інше не знайшло свого місця в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_10 будучи очевидцем даної події стверджував все те, що безпосередньо бачив зазначаючи навіть в чому обвинувачена була одягнена. Жодних доказів щодо невідомої особи, яка могла проникнути в житловий будинок потерпілого суду не було надано.

Крім цього, як зазначила свідок ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 була в неї 31.10.2018р., однак приблизно в період часу з 12.50год.- 13.10год. вона пішла додому і повернулася близько 14.30-14.45год. Тобто, вказаний свідок підтвердила ті обставини, що в період часу коли було вчинено кримінальне правопорушення ОСОБА_6 в неї не була, що цілком співпадає із обставинами даної справи.

Що стосується твердження захисника про те, що ОСОБА_6 не було на місці вчинення кримінального правопорушення в той час коли приїхала поліція, а тому не було зафіксовано, що саме вона проникла в житловий будинок є надуманим та таким, що цілком не відповідає матеріалам справи та доказам дослідженим в судовому засіданні. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, до часу приїзду працівників поліції не виключено, що ОСОБА_6 могла покинути житловий будинок потерпілого, так як пройшов певний проміжок часу. Після того як ОСОБА_10 побачив ОСОБА_6 в житловому будинку потерпілого він зателефонував ОСОБА_11 , потім намагався зв`язатися з ОСОБА_7 , який пізніше повідомив ОСОБА_13 і була викликана поліція. Тобто, всі особи, які були повідомлені ОСОБА_10 почули від нього, що в житловому будинку знаходиться ОСОБА_6 , а не якась інша особа і те, що працівники поліції приїхавши на місце події не побачили її там не звільняє її від кримінальної відповідальності, оскільки наявні всі необхідні докази вчинення саме нею даного кримінального правопорушення.

Також суд бере до уваги і ту обставину, яка не заперечувалася і самою обвинуваченою, що вона з потерпілим перебувала в неприязних стосунках. Він являється її колишнім зятем та проживав з її дочкою у вказаному житловому будинку. Також в них були спори щодо житлового будинку та земельної ділянки.

Тому, покази ОСОБА_6 про те, що вона в житловий будинок потерпілого не проникала та невизнання нею в судовому засіданні своєї вини у вчиненому стосовно потерпілого ОСОБА_7 , суд вважає надуманими та такими, що суперечать доказам дослідженим в цій справі, і спрямовані на намагання нею уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Водночас, суд визнає логічними та послідовними показання потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який ствердив, що йому на телефон прийшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що в його житловому будинку знаходиться ОСОБА_6 та щоб він терміново зателефонував до ОСОБА_10 . Всі ці обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки всі телефонні дзвінки між різними особами, зокрема хто кому телефонував і в якій послідовності підтвердилися в судовому засіданні під час їх показів і щодо них не виникає жодних сумнівів.
А тому, такі показання цілком узгоджуються та відповідають всім іншим доказам у кримінальному провадженні, які були досліджені в судовому засіданні, та які суд визнав належними, достовірними та допустимими.

Що стосується твердження обвинуваченої про те, що на неї чинився тиск з боку працівників поліції та наносилися побої, то це не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки починаючи з 2018року і по даний час обвинуваченою не оскаржувалися дії працівників поліції та жодних претензій вона до них не пред`являла.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу обвинуваченої.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої є те, що вона активно сприяла розкриттю даного кримінального правопорушення, по місцю проживання характеризується добре, згідно характеристики виданої виконкомом Рожнівської сільської ради Косівського району від 06.11.2018р. №65, проживає у важких матеріальних умовах, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.11.2018р., до кримінальної відповідальності раніше не притягалася, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, відповідно до довідок Косівської райполіклініки від 10.12.2018р.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України. обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

А тому, враховуючи наведене та виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 , оцінюючи викладені обставини у їх сукупності з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості та суспільної небезпеки, враховуючи особу винної, суд вважає за можливе призначити покарання в межах санкції передбаченої в ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу.
Крім цього, призначення такого покарання обвинуваченій буде відповідати принципу необхідності і достатності для її виправлення, і є дотриманням судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення 31.10.2018р., тобто на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності.
Такі обставини обґрунтовуються релевантними нормами права, а саме за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.162 КК України передбачена кримінальна відповідальність у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України діяння, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України є нетяжким злочином, строк давності за який у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України становить три роки.
В силу вимог ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа N 521/8873/18, провадження N 51-413 кмо 21) зазначено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягається до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
У судовому засіданні суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_6 , що на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Проте, обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та відповідно і заперечує на закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Верховний Суд у своїй постанові від 09 квітня 2019 року (справа N 760/18016/15-к, провадження N 51- 846 км 18) зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу. Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.
Згідно зі ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Частино п`ятою статті 74 КК України визначено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Судом у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання трирічного строку давності, передбаченого п.2 ч.1 ст. 49 КК України.
З огляду на зазначене, у даному кримінальному провадженні дійсно закінчився строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності щодо кримінального правопорушення вчиненого 31.10.2018р., а тому з врахуванням положення ч.5 ст.74 КК України та у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження слід закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Потерпілим ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої на суму 24 410грн. матеріальної шкоди та 15 000грн. моральної шкоди.
Проте, до матеріалів кримінального провадження не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що потерпілому завдано матеріальну шкоду саме на таку суму. Оскільки, як видно із позовної заяви потерпілий обґрунтовує матеріальну шкоду як вартість пошкодженого майна, однак в протоколі огляду місця події видно тільки пошкоджені двері, а відносно іншого зазначеного ним майна доказів про те, що воно дійсно пошкоджено суду не представлено.
А тому, матеріальна шкода підлягає до часткового задоволення на суму 6 190грн., що становить вартість пошкоджених дверей.
Що стосується моральної шкоди, то її слід задоволити частково на суму 500грн., оскільки саме така сума є достатньою в якості відшкодування моральної шкоди у даному кримінальному провадженні.
Речові докази відсутні.
Витрати пов`язані із залученням експерта в кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст.ст. 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.162 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить -850 (вісімсот п`ятдесят)грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 - 6 190 (шість тисяч сто дев`яносто) грн матеріальної шкоди та 500 (п`ятсот)грн.моральної шкоди.
Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку сторонам вручити негайно.

Суддя: ОСОБА_1