Справа № 473/5128/18
Провадження №1-кп/472/22/22
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору
26 травня 2022 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимишлія Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, із базовою загальною середньою освітою, не одруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України,
Прокурор ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні висловив думку про те, що підстав для повернення прокурору обвинувального акта не має, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Захисник ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) при обговоренні питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України висловив думку про відповідність обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального законодавства, вказав, що його підзахисний ОСОБА_6 отримав переклад обвинувального акта на молдовську мову, а тому підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає. Винуватість за ч.5 ст.27, ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_6 не визнає. Висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) підтримав думку свого захисника щодо можливості призначення судового розгляду та зазначив, що він отримав переклад обвинувального акта на молдовську мову.
Потерпіла ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання повістки, яку надали працівники Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями та трекінгами з веб-сайту Укрпошти про отримання судових повісток. 19.11.2021 року та 23.11.2021 року подали до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
Суд, заслухавши думки захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), думку прокурора ОСОБА_5 , дійшов наступного висновку.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 3 ст. 185 КК України - по епізоду таємної крадіжки майна потерпілої ОСОБА_8 , поєднаної з проникненням у житло;
- ч. 3 ст. 185 КК України - по епізоду таємної крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_9 , поєднаної з проникненням у житло, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, вчиненої повторно;
- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України - пособництво у нападі з метою заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та вчиненого повторно;
- ч. 1 ст. 396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вчинене двома невстановленими особами.
Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст. 291 КПК України.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України, тобто, як зазначено у формулюванні обвинувачення, пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року.
Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року зазначав, що обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У підготовчому провадженні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема, про призначення судового розгляду.
Аналіз змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_6 свідчить про те, що при складанні обвинувального акта прокурором не дотримано вимог ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить неточності та суперечливості в розумінні деяких його положень.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 при викладенні фактичних обставин щодо вчинення ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України, органом досудового слідства не зазначено про таку кваліфікуючу ознаку як повторність вчинення злочину ОСОБА_6 , хоча його дії органом досудового розлідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України - як пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, що у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією, тобто не наведено всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину, що свідчить про невідповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації злочину, що інкримінується ОСОБА_6 .
Крім того, варто зазначити, що норма ст. 187 КК України взагалі не містить такого формулювання як - "розбій, вчинений повторно".
Згідно з приміткою до ст. 185 КК України у статтях 185, 186, 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу, а розбою - у разі, коли він вчинений особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 187 КК України повторність розбою має місце лише в тих випадках, коли йому передували тільки розбій або бандитизм. При цьому для визначення цієї ознаки не має значення, чи була особа судима за попередні розбій або бандитизм, чи ні. Важливо лише встановити, що не закінчилися строки давності або не погашена, чи не знята судимість.
Вчинення раніше крадіжки, грабежу або злочинів, передбачених ст.ст. 189-191 КК України, повторності розбою не утворюють.
Тобто, розбій визнається вчиненим повторно, лише у разі коли він вчинений особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, як це і передбачено ч. 2 ст. 187 КК України.
Однак, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 вчинив пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.
Проте, таке формулювання обвинувачення є неконкретним, не дає змоги зрозуміти суть обвинувачення, оскільки є незрозумілим, з яких підстав орган досудового розслідства висуває обвинувачення ОСОБА_6 в тому, зокрема, що він вчинив розбій повторно, тобто, чи з підстави того, що він раніше вчинив будь-який із кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185, 186, 189-191 КК України, чи з підстави того, що він раніше вчинив розбій або бандитизм.
Крім того, частина 3 статті 187 КК України містить таку кваліфікуючу ознаку як розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Однак, з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.5 ст.27, ч.3 ст.187 КК України неможливо встановити, чи ставиться ОСОБА_6 в обвинувачення пособництво у розбої, поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, оскільки з фактичних обставин вбачається, що інші співучасники злочину проникли в домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 , але при викладенні правової кваліфікації за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України відносно ОСОБА_6 така кваліфікуюча ознака як "розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище", відсутня.
Як вбачається з викладених в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 ККУкраїни по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він за попередньою змовою з двома невстановленими особами 14.12.2017 року вчинив таємну крадіжку майна у потерпілого ОСОБА_9 , поєднану з поникненням у житло, однак вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена повторно, що свідчить про невідповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації злочину, що інкримінується ОСОБА_6 .
При формулюванні обвинувачення по даному ж епізоду за ч.3 с.185 КК України органом досудового розслідування також не зазначено про повторність вчинення крадіжки, і така кваліфікуюча ознака як "попередня змова з двома невстановленими особами" при викладенні фактичних обставинах міститься, а у формулюванні обвинувачення відсутня, що свідчить про неконкретність обвинувачення та наявності протиріч.
Таким чином, обвинувальний акт не містить чітко викладеного формулювання обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України, за ч.3 ст.185 КК України по епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 , що позбавляє права обвинуваченого ОСОБА_6 бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Таким чином, вказані вище обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинуваченого, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 396 КК України, відноситься до категорії злочинів проти правосуддя. Диспозиція вказаної норми передбачає, що одним з обов`язкових елементів складу цього злочину (об`єктивна сторона) є заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Отже, для встановлення об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 злочину необхідною умовою є наявність іншого злочину, при цьому кваліфікованого виключно як тяжкого чи особливо тяжкого.
Крім того, слід зазначити, що в широкому розумінні кваліфікація злочинів це: результат кримінально-правової оцінки діяння органами дізнання, попереднього розслідування, прокуратури та суду, внаслідок чого констатовано, що скоєне є злочином, визначена норма(и) кримінального закону, яка(і) передбачає(ють) відповідальність за скоєне, встановлена відповідність між юридично-значущими ознаками посягання і ознаками злочину, передбаченими законом, і процесуально закріплений висновок про наявність такої відповідності.
Остаточним процесуальним результатом кваліфікації є постановлення судового акта (вироку чи ухвали суду).
Однак, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 відсутні відомості про те, чи встановлена судовим актом (вироком чи ухвалою суду) кваліфікація діяння двох невстановлених осіб, у заздалегідь не обіцяному приховуванні якого обвинувачується ОСОБА_6 .
Таким чином, обвинувальний акт не містить чітко викладеного формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 396 КК України, що позбавляє права обвинуваченого ОСОБА_6 бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Вказане порушення вимог КПК України є суттєвим та перешкоджає призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд
На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2