Номер провадження: 11-сс/813/735/22
Справа № 947/9415/22 1-кс/947/4010/22
Головуючий у першій інстанції Федулеєва ю.О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2022 року у кримінальному провадженні №0000963 від 23.06.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Виноградівка, Арцизького району Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого заступником директора ТОВ «Колос», не одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, -

встановив:

Як убачається з матеріалів, у провадженні СУ ГУНП в Одеській області, перебуває кримінальне провадження №0000963, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

17.05.2022 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.
19.05.2022 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави у сумі 7043900 (сім мільйонів сорок три тисячі дев`ятсот) грн.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, який є тяжким, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду, тим паче в умовах воєнного стану, будучи особою не призивного віку; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та інших учасників; продовження вчинення кримінального правопорушення, які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Оскарженою ухвалою судді слідчого відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000963 від 23.06.2021 року та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 22:00 год до 06:00 год наступної доби.

Обґрунтовуючи рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що прокурором не було надано доказів щодо існування реальних ризиків, передбачених п.п.2,4,5 ч.1 ст.177 КПК, які обумовлюють необхідність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу. При цьому, слідчий суддя також зазначив, що органом досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР в даному кримінальному провадженні проведено чимало слідчих дій, але ОСОБА_7 повідомлено про підозру лише 17.05.2022 року, тобто майже через рік після внесення відомостей до ЄРДР, а тому у підозрюваного було чимало часу для вчинення дій, передбачених п.п.2,4,5 ч.1 ст.177 КПК, але таких обставин органом досудового розслідування та прокурором не зафіксовано.

Слідчий суддя встановив та зазначив в ухвалі, що підозрюваний ОСОБА_7 має суттєві та міцні соціальні зв`язки, має постійне місце реєстрації та проживання, а також роботи, характеризується позитивно, за першим викликом слідчого з`явився для отримання клопотання про обрання запобіжного заходу, та відповідно з`явився до слідчого судді для розгляду зазначеного клопотання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави. Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки не застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде не співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками, оскільки в умовах воєнного стану підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст.177 КПК.

До початку судового розгляду захисник подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій посилається на те, що в умовах воєнного стану не існує нагальної потреби для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання. Захисник зазначає, що з моменту обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який був застосований ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2022 року, строком до 28.06.2022 року, до звернення слідчого з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, органом досудового розслідування не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, та застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховуючи особу підозрюваного та відсутність фактів порушення умов домашнього арешту, з дня винесення оскарженої ухвали.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не було надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід, не забезпечую належної процесуальної поведінки останнього, або вчинення останнім дій, передбачених п.п.2,4,5 ч.1 ст.177 КПК.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у разі доведеності існування факту ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор не позбавлені права звернутися до слідчого судді у передбаченому законом порядку з клопотанням про обрання підозрюваному більш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2022 року, якою ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, у кримінальному провадженні №0000963 від 23.06.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3