Справа № 461/4645/22
Провадження № 1-кс/461/3983/22
УХВАЛА

08.09.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з даною скаргою, в якій просить:

1.Визнати протиправною бездіяльність слідчого відділу розслідування злочинів вчинених у сфері службової та господарської діяльності слідчого управління ГУНП У Львівській області ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні негайно ОСОБА_4 тимчасово вилученого у нього майна: смарт-годинника Apple Watch серійний номер НОМЕР_1 , мобільного телефону IPhone МАХ із сім-карткою НОМЕР_2 , банківських карток Ощадбанк НОМЕР_3 , Монобанк НОМЕР_4 ;

2.Зобов`язати слідчого відділу розслідування злочинів вчинених у сфері службової та господарської діяльності слідчого управління ГУНП У Львівській області ОСОБА_6 негайно повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене у нього майно: смарт-годинника Apple Watch серійний номер НОМЕР_1 , мобільного телефону IPhone МАХ із сім-карткою НОМЕР_2 , банківських карток Ощадбанк НОМЕР_3 , Монобанк НОМЕР_4 .

У поданій скарзі, адвокат вказує, що вищенаведене майно було вилучено під час проведення санкціонованого обшуку 21.07.2022 року. Наведене майно належить ОСОБА_4 , який має процесуальний статус підозрюваного у кримінальному провадженні в межах якого проведено обшук.

Обґрунтовуючи скаргу, захисник вказує, що вищенаведене майно не відноситься до предметів щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, а тому, в силу положень чинного КПК України, являється тимчасово вилученим майном і підлягає негайному поверненню володільцю, адже арешт на нього не накладався.

З огляду на наведене, скаржник вважає протиправною бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Захисники та підозрюваний в судовому засіданні, кожен окремо, скаргу підтримали з мотивів наведених у ній та просили задовольнити її у повному обсязі.

Слідчий в судовому засіданні скаргу заперечив з мотивів необґрунтованості. Також, слідчий вказав, що в ухвалі про дозвіл на обшук наведено майно з приводу якого скаржник звернувся до слідчого судді, а тому таке не являється тимчасово вилученим і не підлягає негайному поверненню. Просив відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали скарги, зокрема долучені до неї копії документів, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 21.07.2022 року, в межах кримінального провадження №0000193 від 11.07.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді від 20.07.2022 року, проведено обшук автомобіля марки ВМW 530 D д.н.з НОМЕР_5 під час якого, серед іншого, було вилучено смарт-годинника Apple Watch серійний номер НОМЕР_1 , мобільного телефону IPhone МАХ із сім-карткою НОМЕР_2 , банківських карток Ощадбанк НОМЕР_3 , Монобанк НОМЕР_4 .

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частина 7 ст.236 КПК України встановлює, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 ст. 171 КПК України встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З дослідженої слідчим суддею ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 20.07.2022 року, на підставі якої проведено обшук під час якого вилучено майно з приводу якого подана скарга, встановлено наступне.

У резолютивній частині ухвали, серед іншого наведено те, що надається дозвіл, з метою виявлення, відшукання та вилучення:

« - документів з приводу відкриття та обслуговування будь-яких банківських сейфових скриньок та ключів до них, банківських пластикових карток, банківських рахунків (в тому числі депозитних) будь-яких фізичних та юридичних осіб…

- стаціонарної та портативної комп`ютерної техніки, серверів, ноутбуків, електронних пристроїв обробки та зберігання інформації (у тому числі мобільних телефонів (смартфонів); сім-карток будь-яких операторів телефонного зв`язку інших електронних та оптичних носіїв/накопичувачів інформації, пластикових платіжних карток будь-яких фінустанов, речей, предметів та документів…».

Отже, з наведеного вбачається, що предмети з приводу неповернення яких подана скарга входили до переліку майна на відшукання та вилучення яких прямо надано дозвіл, а тому вони не відносяться до категорії тимчасово вилученого майна.

Крім того, оцінюючи доводи скаржників стосовно того, що в ухвалі про обшук не наведено номерів, серій та власників банківських карток, а також моделі, номеру та серії мобільного телефону, смарт-годинника та сім-карти, слід відзначити, що очевидним є те, що орган досудового розслідування (слідчий) з об`єктивних причин не володів цими даними звертаючись до слідчого судді, адже саме з метою їх встановлення та перевірки звернувся з відповідним клопотання до останнього, а у подальшому провів обшук. Отже, такі доводи скаржника відхиляються слідчим суддею, оскільки вони не можуть в даному конкретному випадку слугувати належною законною підставою для задоволення скарги.

Відповідно до положень статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги наведені доводи та мотиви, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1