ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2021 року за №0000446 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, не працюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України, -

встановив:

02.07.2021 року ОСОБА_7 приблизно о 04 годині 00 хвилин, знаходячись поруч з будинком АДРЕСА_2 помітив раніше невідому ОСОБА_5 , яка проходила повз нього, у якої при собі знаходилася шкіряна сумка чорного кольору та мобільний телефон марки «Sumsung A31», у корпусі червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , по якому вона розмовляла. При виді вказаних речей у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вищевказаним майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_5 та висмикнув з її рук мобільний телефон марки «Sumsung A31», у корпусі червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 6199 гривень, в якому знаходилися сім карти мобільних операторів «Лайфссел» НОМЕР_3 , та «Київстар» НОМЕР_4 . Після чого взявся за ручку та смикнув на себе шкіряну сумку чорного кольору, вартістю 2700 гривень в якій знаходився гаманець чорного кольору, вартістю 1300 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 у вигляді ID-карти, який матеріальної цінності для потерпілої не складає, 300 гривень та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілої не складає, від чого ручка відірвалася та сумка залишилася у руці ОСОБА_7 .

В подальшому утримуючи в руках вищевказане майно ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд та спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 10499 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої та доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_7 дав суду показання, що дійсно у вказані в обвинувальному акті місці, дату та час , помітив раніше невідому ОСОБА_5 , яка проходила повз нього, у якої при собі знаходилася шкіряна сумка чорного кольору та мобільний телефон, по якому вона розмовляла. Підійшовши до ОСОБА_5 він висмикнув з її рук мобільний телефон, після чого взявся за ручку та смикнув на себе шкіряну сумку чорного кольору, в якій знаходився гаманець чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 у вигляді ID-карти, від чого ручка відірвалася та сумка залишилася у руці ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник не зважаючи на те, що потерпіла кричала та намагалась його зупинити. Його мета заволодіння майном потерпілої полягала в тому, що його продати, а кошти витратити на власні потреби. Через декілька днів його затримали і ним було повернуто телефон потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання, про те, що у вказані в обвинувальному акті місце, дату та час вона йшла та розмовляла по телефону з подругою, в цей момент до неї підійшов обвинувачений та почав вимагати віддати йому її телефон, вона проігнорувала його погрози, після чого він вирвав з рук телефон та сумку та зник в невідомому напрямку з її майном. Вона кричала та намагалась його зупинити, але він зник з місця вчинення злочину.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; в силу ст. 89 КК України є таким, що судимостей не має.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_7 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі межах строку покарання, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, з урахуванням того факту, що шкода обвинуваченим потерпілій не відшкодована та не зроблено жодних спроб для її відшкодування, покарання у виді позбавлення волі повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, його молодий вік та стан здоров`я, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину та хворих батьків, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_7 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , заявленого в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, потерпілою ОСОБА_5 , яка визнана судом цивільним позивачем, до обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнаний цивільним відповідачем, заявлений цивільний позов, який був підтриманий в судовому засіданні потерпілою, та в якому потерпіла просить суд про стягнення з ОСОБА_7 заподіяної майнової шкоди у розмірі 4300 гривень та моральної шкоди в розмірі 50000 гривень.

У судовому засіданні сторона захисту визнала цивільний позов потерпілої частково, зокрема цивільний позов повністю був визнаний в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4300 гривень, в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, в іншій частині стягнення моральної шкоди сторона захисту просила відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В цивільному позові до ОСОБА_7 потерпіла зазначає, що обвинуваченим, внаслідок скоєного кримінального правопорушення, спричинено їй збиток на загальну суму 10499 гривень, а саме вартість шкіряної сумки 2700 гривень, шкіряний гаманець чорного кольору 1300 гривень, 300 гривень та мобільний телефон марки «Samsung» вартістю 6199 гривень. В ході досудового розслідування їй було повернуто мобільний телефон марки «Samsung» вартістю 6199 гривень, у зв`язку з чим просить стягнути майнову шкоду в розмірі 4300 гривень.

Суд, дослідивши позовну вимогу потерпілої про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 4300 гривень, матеріали кримінального провадження, визнання стороною захисту вказаної вимоги, дійшов висновку, про те, що у цій частині позов потерпілої підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлена потерпілою ОСОБА_5 позовна заява про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 50000 грн. підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпіла зазначила про завдані кримінальним правопорушенням немайнові витрати, які позначились негативно на зміни у її житті, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий, настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів,

Від зазначених подій потерпіла зазначила, що вона переживає емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я та життя, оскільки з її здоров`ям будь-які негативні емоційні зміни дуже негативно на нього впливають.

Зазначене потерпілою в позовній заяві пов`язує виникнення у неї моральних страждань, з неправомірними діями обвинуваченого, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, тому суд вважає, що перебування в статусі потерпілого, саме по собі презюмує існування негативних наслідків, які не мають економічного змісту та вартісної форми. Тобто, вчинення по відношенню до особи кримінального правопорушення і її подальша участь у досудовому розслідуванні впливають на її психоемоційний стан та душевну рівновагу, оскільки викликають емоційну напругу, психологічний дискомфорт, настороженість, тривожність, страх, що як наслідок призводить до моральних втрат, таких як порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, нераціональне витрачання життєвого часу, інші негативні наслідки морального характеру.

До того ж відновлення звичайних умов існування та подальша організація життя потерпілої вимагають від неї емоційних ресурсів, для поновлення яких недостатньо лише констатації судом факту порушення, тому вказані доводи в позовній заяві приймаються до уваги судом.

Крім того, потерпіла зазначила про свої побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, через те, що такі події негативно впливають на її здоров`я, оскільки їй поставлений діагноз: цукровий діабет, 1 типу, середньої важкості, ст. декомпенсації, багатовузловий нетоксичний зоб 1 ст, правобічний нефроптоз (по УЗД), церебростенічний синдром ВСД по кардіальному типу, вказаний діагноз поставлений з березня 2012 року і по цей день вона знаходиться на інсуліні, який приймає по чотири рази на добу у відповідний час.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілої щодо настання шкоди здоров`ю в майбутньому, що всупереч п.5 ч.3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_5 , а також приймаючи до уваги пасивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу добровільного відшкодування спричиненої ним шкоди, який протягом тривалого періоду часу жодних спроб для відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку не вживав без будь-яких на те об`єктивних причин, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_7 , який має відшкодувати потерпілій таку шкоду.

При цьому, суд констатує, що потерпіла не виконала визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій понесеної нею моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілою не доведено перед судом заподіяння їй моральної шкоди саме у розмірі, заявленому з позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, з іншого.

За встановлених судом обставин та наведених підстав цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ ВП №5 ОРУП № 1 ОСОБА_8 , суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази: мобільний телефон марки «Sumsung A31», в корпусі червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , слід залишити у потерпілої ОСОБА_5 , диск «TECH-LV DVD-R 16|x 120 min |4.GB DR5FA1-0063738» слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони долучені.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість ) місяців.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази по справі:
- мобільний телефон марки «Sumsung A31», в корпусі червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 - залишити у потерпілої ОСОБА_5 ;

- диск «TECH-LV DVD-R 16|x 120 min |4.GB DR5FA1-0063738» залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони долучені.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 4300 (чотири тисячі триста) гривень, в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

13.04.2022

Єдиний унікальний номер справи: №522/13097/21
Номер провадження № 1-кп/ 522/830/22
Головуючий суддя ОСОБА_1