ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/595/18 Номер провадження 11-кп/814/160/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000149 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 25.05. 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, до вчинення кримінального правопорушення раніше не судимий,-
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Цивільний позов прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування на суму 1750,02 грн. задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського 1750,02 грн.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, 05 лютого 2018 року близько 15 години в АДРЕСА_2 між ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник конфлікт, в ході якого останній став образливо обзивати названих осіб нецензурними словами, проте конфлікт згодом припинився, бо ОСОБА_12 поїхав від магазину.
Близько 16 год. ОСОБА_12 знову під`їхав до магазину, з якого вийшов ОСОБА_7 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до машини та умисно наніс ОСОБА_12 два удари кулаками рук в область голови, зокрема в обличчя, коли потерпілий знаходився в салоні автомобіля. Потім витяг потерпілого з салону автомобіля та наніс ще один удар кулаком в обличчя. Від нанесеного третього удару потерпілий упав та втратив свідомість, отримавши таким чином в сукупності від трьох ударів по голові наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді: параорбітальних гематом, субконюнктивального крововиливу лівого ока, переломів латеральної, медіальної та нижніх стінок орбіти лівого ока, переломів стінок лівої гайморової пазухи, гематосинуситів лівої гайморової пазухи та градчатого лабіринту; переломів виличної кістки в ділянці з`єднання з лобною кісткою та верхньою щелепою зліва, перелому лівої виличної дуги, множинних переломів передньої, медіальної, задньої та верхньої стінок лівої верхньощелепної пазухи, переломів кісток носа, лінійного перелому склепіння та основи черепа, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, плащевидної субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, пластинчатої субдуральної гематоми правої лобної ділянки, геморагічних забоїв в конвексітальних відділах обох гемісфер, післятравматичного субарахноідального крововиливу, які згідно висновку експерта № 1 від 19.03.2018 являються тяжкими тілесними ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент заподіяння.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування вироку районного суду та ухвалити новий вирок, яким визнати винним за ст. 128 КК України та просить на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням , тобто призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно кваліфіковані його дії, адже нанесення тілесних ушкоджень відбулося із необережності, а не умисно. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про підтвердження наявності умислу на нанесення саме тяжких тілесних ушкоджень.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно послався на неповноту визнання обвинуваченим своєї вини, оскільки кожен з ударів та обставини справи в цілому були визнані обвинуваченим.

Вважає, що судом призначено надто суворе покарання, адже обвинувачений у вчиненому розкаявся, примирився з потерпілим, повністю відшколдував моральну та матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1 750,02грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що зі строни обвинуваченого не було і не має щирого каяття, свою вину у вчиненому злочині у повному обсязі обвинувачений не визнавав і не визнає, аздійснене ним добровільне відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі відбулося лише у день судових дебатів, тобто більш ніж через 3 роки після вчиненого.

Через процесуальну поведінку обвинуваченого, судовий розгляд кримінального провадження стосовно нього здійснювався протягом тривалого часу, протягом якого він продовжував здійснювати протиправні діяння. Так, вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.11.2019 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні , під час досудового розгляду даного кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений та його захисники просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримала доводи апеляції сторони обвинувачення та заперечила у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту як безпідставної.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату і час судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив. На адресу суду від потерпілого не надходили заяв.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно дост. 94 КПК Українис лідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів провадждення та обвинувачений не оспорює фактичні обставини події за яких він наніс удари в голову потерпілого, але вважає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілим були отримані при його падінні та удару головою об землю, на що він не мав умислу.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про спричинення обвинуваченим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, так як обвинувачений наносячи удар в голову потерпілому усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання при обставинах перебування потерпілого на скользькій поверхні землі і при падінні потерпілого на тверду поверхню землі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, як умисного, хоча і не з прямим умислом, тяжкого тілесного ушкодження небезпечного в момент його заподіяння, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого є неспроможними.

Призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, позицію потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, обставини, що помякшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховув поведінку самого потерпілого, який фактично спровокував конфлікт, та на думку колегії суддів прийшов до правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння.

За таких обставин колегія суддів приходить до виснровку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обгрунтовано застосував положення ст. 69 КК України та призначив покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст. 121 КК Укрпаїни та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 необхідне й достатнє покарання для його виправлення та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим твердження апеляційної скарги сторони обвинувачення про мягкість призначеного покарання є неспроможними.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, і за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, а тому підстамв для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

У зв`язку з набранням вироку суду законної сили ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Початок строку покарання ОСОБА_7 рахувати з 26.04.2022 року

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .