Справа № 204/2248/22
Провадження № 1-кс/204/587/22
У Х В А Л А
26 квітня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,
за участю підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро, українця, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.437 КК України, -
В обґрунтування клопотання зазначено, що приблизно в 05 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року підрозділами збройних сил та інших формувань Російської Федерації нанесені інтенсивні обстріли по території України, а також ракетно-бомбові удари по аеродромах в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 та інших військових об`єктах Збройних Сил України, зокрема військових частин Дніпропетровської області, а саме: АДРЕСА_4 . Таким чином, підрозділи збройних сил та інших формувань Російської Федерації розпочали та продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 приблизно у лютому 2022 року, точний час та обставини в ході досудового розслідування не встановлено, використовуючи власний мобільний номер телефону НОМЕР_1 у месенджері «Telegram» знайшов оголошення від користувача під іменем « ОСОБА_8 » (установочні дані не встановлені на теперішній період часу), з пропозицією здійснення відміток на публічній Google карті щодо місць розташування блок-постів на в`їзді та виїзді з АДРЕСА_1 за винагороду у розмірі 75 доларів США. На виконання завдання невстановленої особи на ім`я « ОСОБА_8 », ОСОБА_5 в період часу з 01 по 03 березня 2022 року здійснив виїзди по місту Дніпро з метою здійснення фотографування блок-постів по місту Дніпро та області.
Продовжуючи свою злочинну діяльність та виконуючи завдання вищевказаної невстановленої особи на ім`я « ОСОБА_8 », за грошову винагороду у розмірі приблизно 2000 грн., ОСОБА_5 здійснив фотографування блок-постів на в`їзді та виїзді з міста Дніпро, а також центрального мості через річку Дніпро. Крім того, в період часу з 01 по 03 березня 2022 року ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 1, 2, 65, 68, 132-134 Конституції України, Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990, вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), з метою порушення територіальної цілісності та суверенітету України, під час вторгнення збройних сил Російської Федерації до території України у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на сприяння вчиненню планування, підготовки та розв`язування агресивної війни та воєнного конфлікту, не відмовляючись від нього, бажаючи довести його до кінця, в місті Дніпро, точне місце та проміжок часу в ході досудового розслідування не встановлено, здійснив передачу фото знімків блок-постів, які розташовано на в`їзді та виїзді з міста Дніпро, а також PrintScreen екрану з встановленими мітками на Google карті щодо місця розташування блок-постів. Вказані дії ОСОБА_5 здійснив з використанням мобільного телефону «iPhone» 6S сріблястого кольору з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , після чого надіслав вказані фото знімки абоненту « ОСОБА_8 », з метою подальшої передачі вказаних відомостей невстановленим в ході досудового розслідування особам, які здійснюють планування, підготовку, розв`язування агресивної війни та воєнного конфлікту. Зазначеними вище діями, вчиненими ОСОБА_5 , останній повністю підтримував вторгнення РФ на територію України, розв`язання ними війни, знищення мирного населення України та військовослужбовців ЗС України, а також сподівання на відновлення СРСР, до складу якого буде входити вся Україна. Таким чином, дії ОСОБА_5 , які виразились у сприянні вчинення планування, підготовки та розв`язування агресивної війни та воєнного конфлікту, шляхом надання порад і вказівок, кваліфікуються за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України. 03.03.2022 о 18 год. 40 хв. в порядку ст. 208 КПК України громадянина України ОСОБА_5 було затримано.04.03.2022 о 16 год. 01 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України. 05.03.2022 процесуальним керівником прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 винесено постанову про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 30 діб, тобто до 03.04.2022. 01.04.2022 слідчим суддею Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська продовжено строк тримання під вартою до 27.04.2022. Разом з тим, з метою закінчення досудового розслідування необхідно: встановити замовників інформації щодо розміщення блокпостів у місті Дніпро, які фактично перебувають у рф.; встановити інших осіб, які причетні до вчинення даних кримінальних правопорушень; після отримання висновків усіх судових експертиз повідомити про підозру у нових епізодах; повідомити про закінчення досудового розслідування підозрюваним; ознайомити з матеріалами кримінального провадження підозрюваних; скласти та вручити обвинувальний акт підозрюваним; виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне в ході виконання вище перелічених слідчих дій. Результати проведення зазначених слідчих (розшукових) дій, судових експертиз та заходів мають важливе значення для судового розгляду кримінального провадження та для виконання яких потрібен час не менше чотирьох місяців. Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних слідчих (розшукових) дій та заходів є складність кримінального провадження, а саме: великий обсяг проведення необхідних слідчий (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень; тривалість проведення огляду вилучених в ході обшуків речей, комп`ютерної техніки, документів та інше. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 необхідно продовжити з наступних підстав:
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілих і свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Необхідність продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, у зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, а клопотання захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Зі змісту ст.197 КПК України вбачається, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається із наданих матеріалів клопотання, слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні
Встановлено, що ОСОБА_9 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.437 КК України.
03.03.2022 о 18 год. 40 хв. в порядку ст. 208 КПК України громадянина України ОСОБА_5 було затримано.
04.03.2022 о 16 год. 01 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України.
05.03.2022 процесуальним керівником прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 винесено постанову про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 30 діб, тобто до 03.04.2022.
01.04.2022 слідчим суддею Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська продовжено строк тримання під вартою до 27.04.2022 р.
Відповідно до ст.199 КПК України на слідчого суддю покладений обов`язок при розгляді клопотання про продовження строку тримання особи під вартою з`ясувати обставини, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, свідчать про існування раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, а також чинники, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.
Однак, у судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити нове кримінальне правопорушення
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, а також враховуючи наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, а також те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 24 червня 2022 року.
Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти миру та безпеки людства на території України, де на даний час введено воєнний стан, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 196-197, 199, 205, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, -
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1