ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/15/22 Справа № 709/1091/17 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000516 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та зараховано у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 24.10.2016 по 21.12.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_9 витрати на поховання у розмірі 3 873 грн. та 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- держави на залучення експерта у розмірі 2 177,71 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 23.10.2016 близько 23 год., керуючи автомобілем "Toyota Hilux" (д.н.з. НОМЕР_1 ) та рухаючись в с. Хрестителеве Чорнобаївського (теперішній Золотоніський) району Черкаської області зі сторони смт Чорнобай Черкаської області в напрямку центру с. Хрестителеве Чорнобаївського (теперішній Золотоніський) району Черкаської області, в порушення вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не дотримався швидкості руху такої, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травм, загинув на місці пригоди.

Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під м`які оболонки півкуль мозку та мозочка з проривом в шлуночки мозку, крововиливу в м`які покрови голови з внутрішнього боку в тім`яній ділянці, садна на голові в правій тім`яній ділянці; закритої травми тулубу у вигляді забою обох легень, розриву селезінки, крововиливу в клітковину середостіння, крововиливу в заочеревинний простір та жирову капсулу обох нирок, садна на спині, крововиливів в м`які тканини спини; садна на правій гомілці. Причиною смерті є сполучена травма голови та тулуба, що ускладнилася розвитком шоку.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля "Toyota Hilux" (д.н.з. НОМЕР_1 ), а саме вимог п.п. 12.2, 12.3 ПДР, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.05.2021 та просить винести новий вирок, яким його виправдати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що близько 23 год. в с. Хрестителеве він рухався з хлопцями по правій смузі проїзної частини вул. Центральна з включеним близнім світлом фар і швидкістю 60 км/год, як раптово одночасно з`явилась темна тінь і він відчув удар в передню частину автомобіля, відреагувати якимось чином не зміг. Вийшовши з машини побачив, що на проїзній часнини лежить людина, тому він викликав швидку. ОСОБА_11 йому сказав, що пішохід помер. Також на узбіччі дороги він бачив дівчину. Близько 23 год. 10 хв. приїхав батько загиблого і ОСОБА_12 , які наносили йому тілесні ушкодження. Близько 23 год. 40 хв. приїхала швидка допомога та працівники поліції. В цей час з натовпу до нього підійшли троє чоловіків в комуфляжній формі, які його штовхали та також наносили тілесні ушкодження. Після чого поліцейський наказав йому сісти в свою машину, а близько 00 год. 34 хв. 24.10.2016 його відвезли в Чернобаївське ВП. Близько 02 год. 30 хвилин його відвезли в лікарню на освідування. Наголошує, що алкогольних напоїв він не вживав, а наведене у вироку, не відповідає дійсності. Після того як він був затриманий о 00 год. 34 хв., він не мав змоги бути присутнім під час огляду місця події. Про неможливість захисника прибути на слідчий експеримент, він повідомляв слідчого, однак така слідча дія була проведена за його відсутності, при цьому йому показували і розказували як і куди встати, пояснення не відбирали і запитання не задавали. Після чого слідчий ОСОБА_13 надав йому на підпис якісь бланки, а потім пішов до іншого автомобіля, де запропонував водієві ОСОБА_14 бути понятим.

Вважає, що докази надані суду в обґрунтування його винуватості, є сфальсифікованими та такими, що отримані з порушенням вимог процесуального закону.

Просить врахувати, що: його було затримано з порушенням прав зокрема, права на захист; його позбавили можливості приймати участь в огляді місця події, давати пояснення; його медичний огляд був проведений, коли він перебував в статусі затриманого, лікарем терапевтом ОСОБА_15 , тобто некомпетентним спеціалістом, без відповідних знань, кваліфікації та досвіду; висновок експерта не містить інформації про працівника поліції, який доставив його на обстеження, підпису та печатки медичного закладу; висновок експерта містить істотні розбіжності з діагнозом наведеним в акті освідування; одразу після ДТП він був побитий родичами потерпілого та членами самооборони, що зафіксовано довідками та внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні; слідчий експеримент за його участі було проведено з порушеннями процесуального закону, без його захисника, при цьому жодних дослідів і випробував не здійснювалося зокрема, не було проведено перевірку на стенді направленості пучка світла фар, не використовувались манекени при застосуванні екстреного гальмування з межі видимості для водія, не визначено загальну видимість з робочого місця водія, не визначена відстань з якої водій міг ідентифікувати перешкоду, яка себе не позначила в темну пору доби; свідок ОСОБА_16 , який був залучений понятим під час слідчого експерименту, не вставав з водійського сидіння, а свідок понятий ОСОБА_14 взагалі в ньому участі не приймав; пішохід йшов на відстані 1.2 м. від краю дорожнього покриття, по проїзній частині в попутному напрямку, чим порушив ПДР, що і призвело до ДТП, при цьому ОСОБА_10 не виділив себе, а ні ліхтариками чи телефонами, його одяг не мав світло відбиваючих елементів, тобто він рухався в темну пору доби на неосвітленій дорозі, створюючи реальну загрозу для себі і інших учасників дорожнього руху.

Звертає увагу на те, що згідно висновку експерта № 4/795 від 21.04.2017, у причинному зв`язку з виникненням ДТП, з технічної точки зору, знаходився вихід на проїзну частину та рух по ній пішохода ОСОБА_10 . Крім того, зазначає, що суд не оцінив дій свідка ОСОБА_17 , яка також була учасником ДТП, і разом з ОСОБА_10 порушувала ПДР.

Наполягає на повторному дослідженні обставин, встановлених під час судового розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та дослідження письмових доказів: протоколу огляду місця події від 24.10.2016, протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю свідка ОСОБА_18 , протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю ОСОБА_19 , висновку експерта № 4/795 від 24.10.2017, показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 .

За результатами апеляційного розгляду просить визнати недопустимими доказами: протокол огляду місця події від 24.10.2016; протокол слідчого експерименту від 13.04.2017 за участі ОСОБА_18 ; протокол слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю ОСОБА_19 ; висновок експерта № 4/795 від 24.10.2017; показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.05.2021 через неповноту і упередженість судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить винести новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що судом першої інстанції, всупереч ст.ст. 17, 91, 94, 373 КПК України, ст.ст. 28, 62 Конституції України, ст.ст. 3, 13 Конвенції з прав людини, не спростовані доводи ОСОБА_7 про те, що він не мав можливості уникнути наїзду на потерпілого, який грубо порушував правила безпеки дорожнього руху.

Вказує, що під час судового розгляду було достеменно встановлено порушення права на захист ОСОБА_7 , допущені під час досудового розслідування, а саме: проведення 24.10.2016 огляду місця події без участі ОСОБА_7 , який вже був затриманий, та його захисника; не забезпечення ОСОБА_7 захисника з моменту затримання, що є порушенням ст. 42 КПК України; проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 без статиста, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника; проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 без статиста та його захисника.

Акцентує увагу на тому, що суд не звернув увагу на те, що допитаний свідок ОСОБА_16 , який був залучений як понятий, вказував на те, що під час слідчого експерименту увесь час просидів в кабіні свого автомобіля і за вказівкою слідчого переставляв його з місця на місце, а свідок - понятий ОСОБА_14 взагалі не приймав участі в слідчій дії і лише підписав протокол. З цього захисник приходить до висновку, що а ні ОСОБА_7 , ні поняті ОСОБА_16 і ОСОБА_14 не здійснювали заміри щодо видимості для водія перешкоди у виді потерпілого.

Зазначає, що суд безпідставно критично оцінив показання понятого ОСОБА_14 , пославшись на товариські відносини з матір`ю обвинуваченого, оскільки останній був запрошений в якості понятого слідчим ОСОБА_23 . При цьому, показання слідчого ОСОБА_23 , який намагався спростувати показання ОСОБА_14 та допущені істотні процесуальні порушення під час слідчої дії, судом в перекрученому вигляді покладено в основу обвинувального вироку, всупереч застережень ч. 11 та ч. 12 ст. 290 КПК України та тому, що він є зацікавленою в провадженні особою.

Крім того судом у вироку не зазначено мотиви переваги показань потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_24 , які є рідними та родичами загиблого ОСОБА_10 , над показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 .

Щодо перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, як встановлено з висновку та акту медичного огляду від 24.10.2016 № 57, судом не звернуто увагу на те, що свідок ОСОБА_17 , яка перебувала на місці події, не вказувала на те, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, а свідок ОСОБА_15 , яка 24.10.2016 проводила освідування ОСОБА_7 , зазначала, що тематичних курсів не проходила, відповідних документів не має, але лікар нарколог лише проводив навчальні зайняття. Захисник звертає увагу, що в даному конкретному випадку, окрім взятих до уваги доказів, суд мав би прийняти до увагу практику вирішення справ про адміністративні правопорушення, що мають преюдиціальне значення, зокрема постанову від 01.12.2020 Куйбишевського районного суду Запорізької області, справа № 319/821/20, провадження № 3/319/261/2020.

Звертає увагу на те, що: лікар терапевт ОСОБА_15 не пройшла тематичне удосконалення за відповідною програмою та не мала права проводити огляд на стан сп`яніння; технічний засіб «АлкоФор 307», що був використаний для визначення у ОСОБА_7 стану сп`яніння, не зареєстрований в установленому законом порядку у відповідному реєстрі, тому його результати є неналежними і недопустимими; акт і висновок медичного огляду складений в один і той самий проміжок часу, з урахуванням того, що огляд здійснений о 01 год. 30 хв. 24.10.2016, однак о 02 год. 24.10.2016 і до затримання ОСОБА_7 перебував на місці ДТП.

Крім того захисник зазначає, що з огляду на фабулу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, йому не інкримінувалося порушення п.п. «а» п. 2.9 ПДР, тому, на його думку, посилання на постанову від 21.08.2019 ВПВС у справі № 682/956/17, є необґрунтованим.

Також вказує на те, що суд, всупереч положень ст.ст. 65, 66 КК Укераїни, при призначенні ОСОБА_7 покарання не прийняв до уваги те, що він страждає на тяжкі захворювання, поведенку після скоєння ДТП зокрема, виклив працівників поліції та швидкої медичної допомоги, віктивну поведінку пішохода ОСОБА_10 , який вийшов на проїзну частину та рухався по ній, а також те, що ОСОБА_7 вже позбавлений права керування транспортними засобами на 2 роки згідно постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2015

Щодо вирішення цивільного позову, вказує на те, що судом не дотримано вимоги ст. 1193 ЦК України про те, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, розмір відшкодування має бути зменшеним. На думку захисника, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок неналежного і неправомірного порушення приписів ПДР з боку пішохода ОСОБА_10 сталася ДТП, тому моральна шкода, яка належить до відшкодування, має бути зменшена. При цьому, на підтвердження понесеної матеріальної шкоди, позивачем не надано належних платіжних документів, тому у суду були відсутні підстави для її задоволення.

Наполягає на повторному дослідженні обставин, встановлених під час судового розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та дослідження письмових доказів: протоколу огляду місця події від 24.10.2016, протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю свідка ОСОБА_18 , протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю ОСОБА_19 , висновку експерта № 4/795 від 24.10.2017, показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 .

За результатами апеляційного розгляду просить визнати недопустимими доказами: протокол огляду місця події від 24.10.2016; протокол слідчого експерименту від 13.04.2017 за участі ОСОБА_18 ; протокол слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю ОСОБА_19 ; висновок експерта № 4/795 від 24.10.2017; показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання призначене на 13.04.2022 не з`явилися обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9

11.04.2022 від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду кримінального провадження, призначеного на 13.04.2022, у зв`язку з неможливістю обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника прибути в судове засідання. Клопотання умотивоване тим, що на території країни до 26.04.2022 введено воєнний стан, а ОСОБА_7 , який приймає участь у загонах територіальної самооборони Золотоніського району Черкаської області, територіально знаходиться за межами м. Черкаси і позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні.

Оскільки будь-яких об`єктивних даних на підтвердження поважності причин неявки обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 в судове засідання не встановлено, з урахуванням реальної обстановки по м. Черкаси та Черкаській області, апеляційний розгляд по суті заявлених апеляційних вимог здійснюється за відсутності останніх, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

При цьому враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 16.09.2021 приймали участь в судовому засіданні і надавали суду апеляційної інстанції пояснення по суті апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг в повному обсязі, прокурора про необхідність виключення з вироку посилання на призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та безпідставність решти апеляційних вимог, потерпілої ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 належать до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, правильно оцінених судом на виконання положень ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , заперечивши свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зачитав письмові пояснення, в яких виклав хронологію подій 23.10.2016. Крім того зазначив, що в день подій алкогольних напоїв він не вживав, а наркотичні засоби не вживає взагалі. Додав, що на місці ДТП він отримав тілесні ушкодження від батька загиблого та інших невідомих осіб, а у подальшому був незаконно затриманий, без роз`яснення прав, внаслідок чого позбавлений можливості бути присутнім під час огляду місця ДТП та давати пояснення на місці пригоди. Вказав, що огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння проведено з порушенням процедури, а його результати - не відповідають дійсності. Наголосив, що слідчий експеримент за його участю фактично не проводився, а вказана слідча дія відбувалася не на місці ДТП, без його участі та участі захисника ОСОБА_8 , за відсутності статиста і зводилася до того, що його тричі сфотографували, не задаючи будь-яких питань. Зазначив, що під час ДТП вимог ПДР він не порушував, оскільки їхав з ввімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 60 км/год, натомість порушення ПДР мало місце зі сторони пішоходів, які перебували безпосередньо на проїжджій частині в темному одязі, а тому він не міг їх побачити та уникнути зіткнення.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними суду першої інстанції про те, що 23.10.2016 близько 23 год. до неї зателефонувала ОСОБА_25 , яка повідомила, що її сина ОСОБА_10 збила машина. Коли близько 23 год. 20 хв. вона приїхала на місце події, син вже не відповідав і пульсу у нього не було. ОСОБА_10 лежав по лівій стороні головою до смт. Чорнобай, а автомобіль знаходився по правій стороні дороги. В цей час на місці події були її чоловік, ОСОБА_25 , ОСОБА_7 з трьома хлопцями, а також чоловік, який їхав з м. Харків у м. Черкаси. ОСОБА_7 був п`яний, під дією наркотиків, від нього відчувався запах алкоголю і стояв біля автомобіля, тримаючись за нього лівою рукою зі сторони керма. Швидку допомогу особисто вона не викликала, натомість її чоловік сів у машину та поїхав за фельдшером. По суті подій їй відомо, що ОСОБА_7 з хлопцями гуляли та випивали, а в цей час ОСОБА_10 проводжав ОСОБА_26 , вони йшли з вулиці, де вони проживають, в центр села. На місці ДТП освітлення не було, асфальт був сухий, було прохолодно. Тротуару біля дороги немає, є узбіччя шириною близько 1 м, яке має ґрунтове покриття. На синові були одягнуті чорні шапка і куртка, темно сині штани, сині кросівки з вставками червоного кольору, світло відбиваючих елементів на ньому не було. ОСОБА_25 була одягнена в темно синє пальто та чорні чоботи. Зі слів ОСОБА_17 , ОСОБА_10 збили навпроти дерева, біля магазину "Анастасія". Їй відомо, що на другий день після події мати ОСОБА_7 приїжджала до директора господарства та пропонувала гроші за те, щоб забрали заяву, особисто вона з нею не спілкувалася. Також був поштовий грошовий переказ від матері ОСОБА_7 , однак вона його не взяла, оскільки вже поховала сина. В подальшому їй пропонували 100 000 гривень від яких вона відмовилась.

Показаннями, допитаної місцевим судом в якості свідка ОСОБА_17 , про те, що 23.10.2016 між 22 та 23 год. ОСОБА_10 проводжав її додому. Вони йшли по АДРЕСА_2 та дійшли до її кінця, де поворот на вул. Центральна. Дочекавшись поки машини проїдуть, вони повернули в сторону с. Хрестителеве. Весь час вони з ОСОБА_10 йшли по дорозі. Спочатку вона йшла ближче до центру дороги, а ОСОБА_27 ближче до узбіччя. Далі вони змінили своє розташування, оскільки побачили зустрічний автомобіль. На момент ДТП він йшов на відстані 1,2 м від узбіччя, а вона на відстані 1 м. Вона розуміє, що вони повинні були йти по узбіччю, однак дорога біля узбіччя на місці ДТП була розбита. До того ж на узбіччі були калюжі, вони їх обминали, враховуючи, що попереду на дорозі ніяких перешкод не було. Світловідбиваючих елементів на їхньому одязі не було. Вона була одягнута в чорні чоботи, темно-синє пальто та темну шапку, а ОСОБА_27 - у темно-сині джинси, чорну шкіряну куртку та чорну шапку. Освітленість була погана, світло було лише на повороті, але дорогу вони з ОСОБА_27 бачили. Світла фар автомобіля видно не було і працюючого двигуна автомобіля чутно також не було, оскільки сильно "гула" сушарка. На скільки вона потім зрозуміла, автомобіль рухався позаду них, а в цей час ближче до узбіччя була вона. Після зіткнення її розвернуло в сторону смт. Чорнобай, вона відчула удар в плече та побачила, що перед нею щось полетіло - дзеркало автомобіля. Вона розвернулася і, не розуміючи, що сталося, почала бігти в сторону с. Хрестителеве і гукати ОСОБА_27 . Після того, як на автомобілі включили аварійне світло, вона побачила, що з лівої сторони від дороги в сторону смт. Чорнобай лежить ОСОБА_27 в калюжі крові. Від хлопця, який був пасажиром автомобіля і заспокоював її, відчувався запах алкоголю. З водієм вона не спілкувалася, однак в світлі аварійних фар його бачила разом з трьома хлопцями. Потім вона зателефонувала до ОСОБА_9 і повідомила, що ОСОБА_10 збила машина. Коли приїхали батьки ОСОБА_27 хтось викликав швидку допомогу, хто саме, вона не знає і почали збиратися люди. Коли близько 23 год. 45 хв. приїхала швидка допомога, на місці події вже зібралося багато людей. Додала, що під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді гематом, про що є записи у медичній картці, однак відповідна експертиза не проводилася. Пам`ятає, що працівником поліції було складено протокол, який вона підписала.

Показаннями свідка ОСОБА_24 , допитаної місцевим судом про те, що 23.10.2016 вона вранці варила сніданок для тракторної бригади та бачила ОСОБА_7 і ОСОБА_28 , від яких перебувала на відстані 2 метрів. Хлопці не снідали, оскільки "не відійшли з вечора", постояли біля дверей, посміялися і пішли. Пам`ятає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 були червоні очі.

Даними суду показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що з ОСОБА_7 він мав виключно робочі стосунки. Вони на ділянці № 1 будували дах на корівнику та конюшні. 23.10.2016 близько 12 13 год. він сказав ОСОБА_7 щоб ховали матеріали та закінчували роботу, у зв`язку з погодними умовами. Коли спілкувався з ОСОБА_7 , не помітив у нього ознак алкогольного сп`яніння. Очевидцем подій не був, а про ДТП дізнався наступного дня.

Показаннями, допитаного місцевим судом в якості свідка ОСОБА_20 про те, що 23.10.2016 він з ОСОБА_7 о 07 год. 30 хв. поїхали в с. Хрестителеве на роботу, де працювали до 14 год., робили на фермі дах. Окрім нього в бригаді працював ОСОБА_29 , ОСОБА_28 із ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Потім погода погіршилася, розпочалася мрячка. Близько 14 год. 40 хв., у зв`язку з погіршенням погодних умов, вони завершили роботу, зібралися і поїхали у гуртожиток. У подальшому він, ОСОБА_29 і ОСОБА_28 повернулися на ферму, де завантажили дрова, які повезли додому ОСОБА_28 у м. Золотоноша. Їздили на автомобілі "Toyota" за кермом якого був ОСОБА_7 . Потім вони повернулися в с. Хрестителеве і вчотирьох відпочивали у гуртожитку. По дорозі в магазині він, ОСОБА_28 та ОСОБА_31 випили пива, десь по 1,25 л., ОСОБА_7 алкоголь того дня взагалі не вживав. Коли ввечері у них закінчилися цигарки, вони поїхали в смт. Чорнобай. Коли поверталися, в автомобілі він сидів спереду біля водія ОСОБА_7 , за ним сидів ОСОБА_31 , а ОСОБА_28 сидів з лівої сторони. Надворі було темно, мрякотило, тому вони їхали нешвидко. При в`їзді в с. Хрестителеве зненацька на дорозі з`явилися пішоходи, яких він побачив у світлі фар за 1-1,5 м. Після зіткнення ОСОБА_7 зупинив автомобіль, він вийшов і зрозумів, що сталася ДТП, почув як плакала дівчина. Потерпілого бачив здалеку, близько до нього не підходив. Одяг на пішоходах був чорного кольору, чи було освітлення на місці ДТП, він не пам`ятає. Він та ОСОБА_31 злякалися та пішли в гуртожиток, залишивши ОСОБА_28 на місці події. Хвилин через 15-20 прийшли працівники поліції, які почали розпитувати про події, що мали місце. Після того, як вони надали пояснення, їх відвезли в поліклініку в смт. Чорнобай, де вони дихали в якийсь прилад через трубочку. Освідування проводили лікарі жіночої статі.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , даними суду першої інстанції про те, що вона є лікарем терапевтом, працює сімейним лікарем, здійснює прийом хворих. 24.10.2016 о 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 привезли на освідування. Останній був збуджений, орієнтувався всебічно, мова була трохи порушена. На запитання, чи вживав він сьогодні алкоголь, ОСОБА_7 сказав, що пив лише пиво. За результатами освідування ОСОБА_7 прилад "Алкофор 307" показав 1,8% проміле. Кров у ОСОБА_7 на аналіз не відбиралася. Крім того проводилося дослідження на стан наркотичного сп`яніння за допомогою профітесту з відбиранням проби сечі, за результатами якого виявлено опіоїди та амфетамін. На підставі проведених досліджень нею складені акт та висновок медогляду в трьох примірниках. Також додала, що в денний час освідування проводить лікар нарколог, а в нічний час - черговий лікар. Тематичних курсів вона не проходила, відповідних документів не має, але лікар нарколог проводив навчальні зайняття. Під час проведення освідування була присутня медсестра, яка проводила тестування. Акт і висновок медогляду підписувала вона.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події із план-схемою та таблицею зображень до нього від 24.10.2016, якими зафіксовано місце ДТП, дорожнє покриття, елементи дороги, розташування трупа, характер пошкоджень транспортного засобу та слідова інформація. З місця пригоди вилучені: автомобіль "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію, взуття пішохода ОСОБА_10 ;

- висновку експерта № 03-01/795 від 24.10.2016 про те, що у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження, які виникли внаслідок дії тупих предметів: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під м`які оболонки півкуль мозку та мозочка з проривом в шлуночки мозку та мозочка з проривом в шлуночки мозку, крововиливу в м`які покрови голови з внутрішнього боку в тім`яній ділянці, садна на голові в правій тім`яній ділянці; закрита травма тулуба у вигляді забою обох легень, розриву селезінки, крововиливу в клітковину середостіння, крововиливу в заочеревинний простір та жирову капсулу обох нирок, садна на спині, крововиливів в м`які тканини спини; садно на правій гомілці. Сполучена травма голови та тулуба відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а садно на правій гомілці носить ознаки легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в час та при обставинах, зазначених в постанові. При судово-токсилогічній експертизі крові трупа спирти не виявлені. Враховуючи наявність пошкодження на автомобілі, а також виявлених тілесних ушкоджень (ділянка осадження на спині в поперековій ділянці), найбільш ймовірно, що первинне контактування відбулося передньою частиною автомобіля і задньою частиною тіла. Між сполучною травмою голови і тулуба та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок;

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 57 від 24.10.2016, про те, що ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 57 від 24.10.2016, згідно з яким ОСОБА_7 має неточні, розмашисті і порушені рухи, мляву міміку, слабо стійкий в позі Ромберга, руки тремтять, має виражений запах алкоголю, зі слів останнього пив пиво, кількість не пам`ятає; за результатами огляду встановлено діагноз - гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, опіоїдів та амфетамінів;

- протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 з доданими план-схемою та таблицею зображень, згідно з якими ОСОБА_7 у добровільному порядку розповів про обставини ДТП з використанням статичного автомобіля. Під час слідчого експерименту встановлено, що автомобіль "Toyota Hilux" (д.н.з НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_7 рухався на відстані 1,6 м від своїх передньої та задньої вісей до правого краю проїзної частини вул. Центральна, відносно свого напрямку руху. Пішохід ОСОБА_17 , на момент ДТП, перебувала на відстані 1,8 м до правого краю проїзної частини вул. Центральна, а пішохід ОСОБА_10 - на відстані 1,2 м до правого краю проїзної частини вул. Центральна, відносно напрямку руху вказаного автомобіля. Відстань пішоходів на місці пригоди склала 53,3 м, а відстань елементів проїзної частини на місці пригоди на ближньому світлі фар автомобіля. - 59,1 м;

- протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 з доданими план-схемою та таблицею зображень, згідно з якими свідок ОСОБА_17 в добровільному порядку розповіла як вона та пішохід ОСОБА_10 рухалися на момент ДТП, темп їх руху і на якій відстані до правого краю проїзної частини рухався автомобіль під керування ОСОБА_7 . Зокрема встановлено, що остання знаходилася на відстані 1,6 м від правого краю проїзної частини вул. Центральна, а пішохід ОСОБА_10 перебував на відстані 1,0 м до правого краю проїзної частини вул. Центральна. При цьому свідок не бачила, як рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Відрізок у 10 м вона з ОСОБА_10 подолали за t1 -11,6 с; t2 - 11,6 с; t3 -10,8 с. Під час проведення слідчого експерименту використовувалися рулетка та секундомір;

- висновку експерта № 4/1722 від 01.12.2016 про те, що до моменту дорожньо-транспортної пригоди ходова частина, робоча гальмова система та рульове керування автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з НОМЕР_1 перебували в працездатному стані ;

- висновку експерта № 1/1760 від 27.08.2016 про те, що кросівок на праву ногу, вилучений 24.10.2016 під час проведення огляду місця події в с. Хрестителеве Чорнобаївського району Черкаської області, містить сліди зсуву (тертя), які направлені з переду (від підметкової частини) назад (до зрізу каблука);

- висновку експерта № 4/795 від 21.04.2017 про те, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених у постанові слідчого вихідних даних, водій автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 ПДР. Для оцінки дій пішоходів спеціальних знань в галузі автотехнічних досліджень не потрібно, тому слідчий або суд самостійно в змозі оцінити дії пішохода ОСОБА_10 у відповідності до вимог розділу 4 ПДР "Обов`язки і права пішоходів". У момент виникнення перешкоди для руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, за зазначених у постанові слідчого вихідних даних, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходився вихід на проїжджу частину та рух по ній пішохода ОСОБА_10 у момент, коли водій автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_7 , з моменту виникнення перешкоди для його руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди;

Поясненнями експерта ОСОБА_32 , щодо проведеної ним експертизи № 4/795 від 21.04.2017, про те, що з урахуванням вихідних даних його завдання полягало в тому, щоб експертним шляхом з`ясувати видимість конкретної перешкоди - пішохода перед конкретним транспортним засобом, а також видимість елементів дороги. Зокрема потрібно було встановити чи міг автомобіль "Toyotа" під керуванням ОСОБА_7 на відстані видимості перешкоди зменшити швидкість руху до такої, щоб можна було уникнути контакту з пішоходом. Під час дослідження виявлено, що відстань, яку зафіксував слідчий, була достатньою для уникнення наїзду на пішоходів, тому він дійшов висновку, що ОСОБА_7 мав таку технічну можливість. Незастосування екстреного гальмування ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_10 . У вихідних даних була інформація щодо проведених слідчих експериментів, тому він мав їх вивчати, в тому числі і протокол огляду місця події. Додав, що коли мова йде про наїзд на пішохода, то визначення місця наїзду має ключове значення. У вихідних даних були зазначені відповідні прив`язки щодо наїзду на пішохода ОСОБА_10 , зокрема з правого краю, однак конкретно визначеного місця не було. У нього не виникало питань щодо наданих вихідних даних, оскільки суперечностей в них не було, додаткових клопотань слідчому він не направляв. Також пояснив, що слідчий експеримент в даному випадку потрібно проводити в максимально наближених умовах, під час якого зафіксувати чи було видно пішоходів, чи ні. При цьому дослідження проводиться в комплексі, чи міг водій автомобіля зупинитися застосовуючи гальмування. У випадку, коли фари забруднені, потрібно встановити, чи могла така забрудненість вплинути на видимість елементів дороги, оскільки з його досвіду вона може мати вплив і, навпаки може не впливати. У діях пішохода ОСОБА_10 були невідповідності ПДР, однак на поставлене щодо цього питання він відповіді не надавав, оскільки для цього спеціальні знання не потрібні.

Відповідно до положень Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст. 17 КПК України, якою регламентовано принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011) зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Колегія суддів уважає безпідставними посилання сторони захисту про неналежність як доказів протоколів: огляду місця події від 24.10.2016, слідчого експерименту від 13.04.2017 за участі ОСОБА_18 , слідчого експерименту від 13.04.2017 за участі ОСОБА_19 ; акту медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 57 від 24.10.2016; висновку експерта № 4/795 від 24.10.2017 та показань свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Посилаючись на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 24.10.2016 сторона захисту акцентує увагу на тому, що такий огляд проведений без участі ОСОБА_7 , який фактично вже був затриманим, і його захисника, який мав бути йому призначений негайно у зв`язку із затриманням. Такі доводи сторони захисту були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції, на що надано вичерпні відповіді у вироку з якими цілковито погоджується колегія суддів, а твердження про протилежне - визнає такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, з ч. 3 ст. 214 КПК України вбачається, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Частиною 3 статті 237 КПК України передбачено, що для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що проведення огляду місця події може проводитися, в тому числі за участі сторони захисту, а обов`язку її залучення, як і інших учасників кримінального провадження, у слідчого чи прокурора не виникає.

Оскільки в даному кримінальному провадженні огляд місця події був невідкладною слідчою дією, проведення якої слідчим без участі ОСОБА_7 та його захисника допускається КПК України, відсутні підстави стверджувати про порушення прав обвинуваченого на захист під час її проведення.

Щодо затримання ОСОБА_7 одразу по приїзду працівників поліції на місце ДТП, на чому наголошує сторона захисту, колегія суддів зауважує, що ст. 209 КПК України визначає момент, коли особа визнається затриманою.

Зокрема особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 одразу після скоєння ДТП був обмежений у пересуванні, через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, тобто був затриманий раніше, ніж зазначено в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину до 02 год. 00 хв. 24.10.2016. Сам же протокол затримання від 24.10.2016 підписаний ОСОБА_7 в присутності понятих і останній жодних зауважень, заяв чи доповнень щодо невірності даних про затримання, не висловлював.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не було забезпечено захисника з моменту затримання спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними про те, що о 02 год. 00 хв. 24.10.2016 останній був затриманий, йому роз`яснено процесуальні права передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України та вручено відповідну пам`ятку. Цього ж дня, відповідно до заяви ОСОБА_7 написаної власноручно, останній відмовився від послуг безоплатного захисника ОСОБА_33 і просив допустити до захисту його інтересів адвоката ОСОБА_8 . За змістом постанови про залучення захисника, 24.10.2016 адвоката ОСОБА_8 залучено до участі у кримінальному провадженні в якості захисника ОСОБА_7 .

Матеріали кримінального провадження також не містять даних про те, що ОСОБА_7 всупереч його волі, внаслідок застосування сили або примусу був доставлений до Чорнобаївської ЦРЛ для проведення медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Той факт, що ОСОБА_7 був доставлений в лікарню працівником поліції, назва і номер документа, що посвідчує особу якого наведено у висновку щодо результатів медичного огляду від 24.10.2016 № 57, для проведення відповідного обстеження, не підтверджує ту обставину, що обвинувачений діяв проти своєї волі і підкорювався примусу з боку уповноваженої службової особи.

Щодо недопустимості як доказів даних висновку та акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливою лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 57 від 24.10.2016, на підтвердження наявності в кримінальному провадженні обставини, що визнана судом обтяжуючою покарання обставиною, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до копії акту медичного огляду № 57 від 24.10.2016, складеного черговим лікарем Чорнобаївської ЦРЛ ОСОБА_15 , на момент огляду о 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 мав неточні, розмашисті і порушені рухи, мляву міміку, слабо стійкий в позі Ромберга, руки тремтять, має виражений запах алкоголю та, зі слів останнього, пив пиво. За результатами огляду лікарем встановлено діагноз - гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, опіоїдів та амфетамінів. Згідно висновку № 57 від 24.10.2016, складеного та підписаного лікарем Чорнобаївської ЦРЛ ОСОБА_15 , за результатами дослідження ОСОБА_7 о 01 год. 30 хв. 24.10.2016 перебував в стані алкогольного сп`яніння. З результатами огляду ознайомлена обстежувана особа ОСОБА_7 , про що вказує підпис останнього у відповідній графі висновку. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 не погоджувався з результатами медичного огляду на стан сп`яніння, висновок від 24.10.2016 не містить.

Той факт, що акт та висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливою лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 57 від 24.10.2016 складені лікарем в один і той же проміжок часу о 01 год. 30 хв., не вказують на невідповідність занесених в них даних.

Суперечності в діагнозі лікаря за результатами медичного огляду «алкогольне сп`яніння + реакція на опіоїди та амфетаміни» із даними наведеними у висновку «алкогольне сп`яніння», не спростовують факту перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння.

Під час судового розгляду лікар ОСОБА_15 підтвердила складені нею акт та висновок медичного огляду і зазначила, що за допомогою приладу «Алкофор 307» у ОСОБА_7 було виявлено стан алкогольного сп`яніння.

Те, що лікар ОСОБА_15 є лікарем терапевтом, а не лікарем наркологом, не ставить під сумнів проведений нею огляд та складений висновок, з урахуванням того, що лікар пройшла відповідні навчальні зайняття, проведені лікарем наркологом, про що нею наголошувалося під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Окрім даних акту, висновку медичного огляду та пояснень свідка ОСОБА_15 перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння підтвердила і потерпіла ОСОБА_9 , яка вказувала про те, що коли прибула на місце ДТП близько 23 год. 20 хв. 23.10.2016 бачила водія, який був п`яний і від нього відчувався запах алкоголю.

Судом обґрунтовано не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_20 в тій частині, що ОСОБА_7 алкогольних напоїв в день ДТП не вживав, оскільки вони спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

Щодо недопустимості як доказу протоколів слідчого експерименту від 13.04.2016, проведених за участі підозрюваного ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 , колегія суддів виходить з наступного.

За змісту протоколу слідчого експерименту від 13.04.2016 вбачається, що він проведений за участі свідка ОСОБА_17 , спеціаліста ОСОБА_22 та у присутності понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_16 , яким роз`яснено їх процесуальні права, та обов`язки. Протокол підписаний учасниками слідчого експерименту, жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав, чи недотримання вимог ст. 240 КПК України, при проведенні вказаної слідчої дії або після їх проведення, в ньому не зазначено. Проведення слідчого експерименту здійснювалось слідчим з метою перевірки й уточнення наданих свідком ОСОБА_17 відомостей щодо обставин ДТП, шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. В ході слідчого експерименту свідок відтворила темп її руху та руху пішохода ОСОБА_10 на момент ДТП, відстань їх руху по відношенню до правого краю проїжджої частини вул. Центральна, розказала та показала на місці на якій відстані до правого краю проїжджої частини рухався автомобіль. Під час слідчого експерименту здійснювалася фотозйомка цифровим фотоапаратом, використовувалися рулетка та секундомер, про що міститься посилання в протоколі слідчої дії, окрім іншого, в ньому є дані про складання план-схеми та таблиці зображень.

Те, що у протоколі слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 міститься лише посилання на застосування технічних засобів фіксації та не наведено їх характеристик, не є таким порушенням вимог ч. 3 ст. 104 КПК України, що ставлять під сумнів достовірність занесених в протоколі та додатку до нього - таблиці зображень, даних.

Дійсно, у вступній частині протоколу слідчого експерименту не наведено відомостей про понятого ОСОБА_16 . Разом з цим судом допитано в якості свідка ОСОБА_16 , який хоч і за сплином часу не пам`ятав обставин за якими проведена слідча дія, однак зазначав, що серед осіб, які приймали в ній участь була жінка і не заперечував його можливу участь в якості понятого.

З протоколу слідчого експерименту від 13.04.2016 вбачається, що він проведений за участі підозрюваного ОСОБА_7 , спеціаліста судового експерта ОСОБА_22 та у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , яким роз`яснено їх процесуальні права, та обов`язки. Протокол підписаний учасниками слідчого експерименту, жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав, чи недотримання вимог ст. 240 КПК України, при проведенні вказаної слідчої дії або після їх проведення, в ньому не зазначено. Проведення слідчого експерименту здійснювалось слідчим з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин ДТП, шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту здійснювалася фотозйомка цифровим фотоапаратом, використовувався статистичний автомобіль, про що міститься посилання в протоколі слідчої дії, окрім іншого, в ньому є дані про складання план-схеми та таблиці зображень.

З метою перевірки наведених стороною захисту доводів щодо порушення процедури проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , судом першої інстанції допитано осіб, які приймали участь в проведенні даної слідчої дії, зокрема допитано експерта ОСОБА_22 , понятого ОСОБА_16 та слідчого ОСОБА_23 , які підтвердили факт проведення слідчого експерименту і надали показання щодо обставин його проведення та безпосередній участі у здійсненні відповідних замірів.

Підстав и не приймати до уваги показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , у зв`язку з їх зацікавленістю, у колегії суддів відсутні, при цьому враховується, що такі показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 та даними, наведеними в протоколі слідчого експерименту від 13.04.2016.

Показання свідка ОСОБА_14 , який був залучений під час слідчого експерименту в якості понятого, і суду вказав про те, що не приймав участі в слідчій дії і лише підписав протокол, судом обґрунтовано оцінено критично, оскільки такі його показання спростовуються показаннями інших учасників слідчої дії. При цьому враховується, що ОСОБА_14 під час слідчої дії роз`яснені його процесуальні права, будь-яких зауважень чи заяв він не заявляв, підписав протокол слідчої дії, що вказує на згоду з наведеними в ньому даними.

Щодо проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 без підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника і статиста, а також слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 без його захисника і статиста, колегія суддів ще раз наголошує та тому, що обсяг учасників слідчого експерименту, з огляду на положення ст. 240 КПК України, визначається слідчим або прокурором з урахуванням завдань, які поставлені перед цією слідчою дією.

Те, що при проведенні слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 не приймав участь його захисник ОСОБА_8 колегія суддів не визнає порушенням права на захист та підставою для визнання даного доказу недопустимим, оскільки процесуальний закон лише передбачає можливість залучення захисника при проведенні даної слідчої дії і не містить обов`язкової вимоги щодо його участі. Більш того в заяві від 13.04.2017 ОСОБА_7 просив проводити слідчий експеримент без участі захисника ОСОБА_8 . Доводи ОСОБА_7 про те, що він повідомляв слідчого про неможливість прибуття його захисника 13.04.2016 на слідчий експеримент і необхідність його проведення лише в присутності останнього, будь-якими доказами не підтверджені і спростовуються наведеною вище заявою.

Посилання сторони захисту на те, що слідчий експеримент було проведено поверхнево, зокрема не було: проведено перевірку на стенді направленості пучка світла фар, не використовувалися манекени при застосуванні екстреного гальмування з межі видимості для водія, не визначено загальну видимість з робочого місця водія, не визначено відстань з якої водій міг ідентифікувати перешкоду, яка себе не позначила в темну пору доби, є голослівним, оскільки слідчі експерименти проводяться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження в тому обсязі, які вважає за необхідне слідчий і прокурор, що не позбавляє учасників кримінального провадження, скориставшись своїми процесуальними правами, заявляти клопотання про проведення тих чи інших слідчих експериментів з метою встановлення необхідних обставин.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчі експерименти за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 проведені з додержанням вимог кримінального процесуального законодавства, а дані, отримані в їх результаті, оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, відповідають критеріям, передбаченим ст. 86 КПК України і спростовують позицію сторони захисту.

Колегія суддів зауважує, що в ході судового розгляду судом першої інстанції достеменно встановлено, що в результаті ДТП за участю транспортного засобу "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер. Зокрема ОСОБА_7 , рухаючись 23.10.2016 близько 23 год. в напрямку центру с. Хрестителеве Чорнобаївського району Черкаської області зі сторони смт. Чорнобай Черкаської області, порушив вимоги п. 12.2, 12.3 ПДР України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

За змістом п. 12.2 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Відповідно до п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Яу вбачається з висновку експерта № 4/795 від 21.04.2017, у момент виникнення перешкоди для руху, водій автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходився вихід на проїжджу частину та рух по ній пішохода ОСОБА_10 у момент, коли водій автомобіля "Toyota Hilux" д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_7 , з моменту виникнення перешкоди для його руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди.

Колегія суддів приймає до уваги те, що в діях пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_17 вбачаються порушення ПДР України, однак відхиляє аргументи сторони захисту про те, що протиправність дій пішоходів виключає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вихід на проїжджу частину та рух по ній, зокрема пішохода ОСОБА_10 , тобто перешкоди для руху, не позбавляло ОСОБА_7 обов`язку щодо виконання вимог п. 12.2 та 12.3 ПДР України для негайного вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, тим паче останній мав технічну можливість запобігти ДТП.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про його побиття після ДТП родичами загиблого та членами самооборони, не стосується даного кримінального провадження. При цьому враховується, що останній не вказував на те, що такі незаконній дії по відношенню до нього вчинялися працівниками поліції.

Таким чином із фактичних обставин кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень від яких настала його смерть був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР України, що, всупереч викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в тому числі, об`єктивної його сторони причинного зв`язку між невиконанням водієм правил безпеки дорожнього руху і наслідками у виді настання смерті ОСОБА_10 .

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо останнього, як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах просили під час апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час судового розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , а також дослідження наступних письмових доказів: протоколу огляду місця події від 24.10.2016, протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю свідка ОСОБА_18 , протоколу слідчого експерименту від 13.04.2017 за участі ОСОБА_19 , висновку експерта № 4/795 від 24.10.2017, показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 , даних суду першої інстанції. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, у задоволенні відповідного клопотання відмовлено, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 основне покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та доведеності обставини, що його обтяжує вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Стан здоров`я ОСОБА_7 , на який захисник посилається як на підставу для визнання призначеного покарання таким, що не відповідає особі обвинуваченого внаслідок суворості, був врахований судом першої інстанції при призначенні покарання, а під час судового і апеляційного розгляду у обвинуваченого не встановлено таких тяжких захворювань, що унеможливлювали його тримання під вартою.

Те, що ОСОБА_7 після ДТП за його участі викликав працівників поліції та швидкої медичної допомоги, з урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження, не дає підстави для призначення йому менш суворого покарання ніж визначив суд першої інстанції.

Порушення ОСОБА_10 ПДР України, на думку колегії суддів не виключає і не знижує суспільну небезпечність діянь ОСОБА_7 , який, як особа яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язана була вжити усіх заходів для уникнення зіткнення з пішоходом тому не є підставою для пом`якшення призначеного судом у вироку основного покарання.

З огляду на наведене, підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 основного покарання в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з цим, колегія суддів визнає доречними посилання сторони захисту на безпідставність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з огляду на наступне.

Дійсно санкція ч. 2 ст. 286 КК України містить альтернативу в призначенні до винної особи додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду прокурором надано повідомлення начальника Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області) ОСОБА_35 від 22.09.2021 № 31/23-1627 про те, що ОСОБА_7 24.11.2012 отримав посвідчення водія у Золотоніському ВРЕР серія НОМЕР_2 , категорії «В1,В», яке наразі знаходиться на зберіганні у ТСЦ 7145, у зв`язку з позбавленням його права керування транспортними засобами на виконання постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2015.

Враховуючи недоцільність застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у позбавлення права керувати транспортними засобами, посилання на його призначення належить виключенню із вступної та резолютивної частини вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.05.2021, на виконання положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Колегія суддів також погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст. 128 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1201 ЦК України, вважаючи суми визначені судом до відшкодування такими, що належним чином підтверджені, відповідають критеріям розумності і справедливості.

Зокрема, судом обґрунтовано встановлено, що до відшкодування обвинуваченим підлягає належним чином підтверджена та понесена потерпілою матеріальна шкода в загальній сумі 3 873 грн., яка складається з витрат на поховання. Також колегія суддів погоджується з оціненим розміром завданої ОСОБА_9 внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди, яка полягалє у душевних стражданнях, викликаних загибелю сина ОСОБА_10 .

Підстав для зменшення або збільшення визначених до відшкодування на користь потерпілої сум матеріальної та моральної шкоди, які належать стягненню з обвинуваченого, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки під час апеляційного розгляду встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання, вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.05.2021, на виконання ст.ст. 409, 413 КПК України, підлягає зміні.

Підстав для скасування такого вироку, на чому наполягає сторона захисту із подальшим закриттям кримінального провадження або призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 404, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівки суду про позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді: