УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/561/22
Провадження № 1-кп/348/255/22

27 квітня 2022 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027, за обвинувальним актом від 28.03.2022, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, громадянки України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008),-

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000027 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008).

Згідно з обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у безгосподарському використанні земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту та порушення структури ґрунту.

Так, 07.06.2017 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМО № 918890 за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0037, площею 0,0947 га., що розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України на власників земельних ділянок, поряд з іншими обов`язками, покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання ними земельних ділянок, наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 20 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній станом на червень 2017 року) передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, розташованої у межах населеного пункту, провадиться сільською, селищною, міською радою, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 186-1 Земельного кодексу України.

Разом з тим, нехтуючи вище вказаними вимогами земельного законодавства, ОСОБА_4 , проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної їй на праві приватної власності, площею 0,0947 га., із кадастровим номером :02:003:0037, в АДРЕСА_1 , вирішила без зміни її цільового призначення та переведення в землі водного фонду облаштувати на вказаній земельній ділянці штучну водойму (ставок) для власних потреб.

Не ініціюючи питання зміни цільового призначення вище вказаної земельної ділянки та не маючи в наявності готового та затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, у продовж червня 2017 року за допомогою активного використання сільськогосподарської техніки, шляхом виїмки (зняття) ґрунтового покриву, незаконно облаштувала на згаданій земельній ділянці штучну водойму (ставок), розмірами 24м:41м:20м:40м.

Внаслідок самовільного облаштування ОСОБА_4 штучної водойми (ставка), без зміни цільового призначення земельної ділянки, належній їй на праві приватної власності, виділеній для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:003:0037, земельна ділянка безпідставно була виведена із земель сільськогосподарського обороту та порушено таким чином структуру грунту, що унеможливлює подальше використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Від обвинуваченої ОСОБА_4 поступило письмове клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження.

Клопотання мотивує тим, що з часу вчинення кримінального проступку, в якому вона обвинувачується, минуло вже понад чотири роки, що є підставою для закриття кримінального провадження щодо неї у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 клопотання підтримала, просила звільнити її від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї закрити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив відносно задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, оскільки для цого є всі передбачені законом підстави.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Кримінальний проступок, передбачений ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), вчинено упродовж червня 2017 року.

Тобто на момент судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 закінчилися строки давності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Також згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

В підготовчому судовому засіданні 27.04.2022 обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надала на це свою згоду. Крім того судом було роз`яснено обвинуваченій наслідки такого закриття, а також те, що підстава, з якої обвинувачена звільняється від кримінальної відповідальності, не є реабілітуючою. При цьому обвинувачена ОСОБА_4 ствердно відповіла, що розуміє наслідки такого звільнення.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, із врахуванням положень ст. 49 КК України, суд дійшов висновку, що перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачена ОСОБА_4 не ухилялась від досудового розслідування або суду та не вчинила нового злочину, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні, а також відсутні будь-які дані про вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, чи її ухиляння від досудового розслідування слідства чи суду (а.с. 5-6).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущенні, усі сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до кримінальної відповідальності, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Враховуючи вище наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченої, з огляду на те що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, за який передбачене найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до двох років, та з моменту вчинення такого кримінального проступку минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався, обвинувачена ОСОБА_4 не ухилялась від досудового розслідування та суду, не вчинила нового кримінального правопорушення, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За вказаних обставин суд вважає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027, за обвинувальним актом від 28.03.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) слід закрити, та звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставин, які б виключали звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286, ст. 285 КПК України клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності розглядається негайно. При цьому суд враховує наявність передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності та згоду обвинуваченого на таке звільнення, якщо підстави для нього є нереабілітуючими.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає. Шкода кримінальним проступком не завдана. Витрати на залучення експерта та речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовувався, арешт на майно не накладався.

На підставі ст.ст. 12, 44, 49 КК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 349, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовільнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027, за обвинувальним актом від 28.03.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 254 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено

27.04.2022 о 11 год.00 хв