Номер провадження: 11-кп/813/838/22
Справа № 497/1606/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 08.12.2021 якою було закрито кримінальне провадження №0000420 від 07.12.2019 у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка, Донецької обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було звільнено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 0000420 від 07.12.2019 закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло більше 3 років, у зв`язку з чим у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із оскаржуваною ухвалою суду потерпіла ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на наступні обставини:

- внаслідок отриманих ушкоджень вона втратила 100 відсотків зору, на протязі 10 років знаходиться на лікуванні та через брак грошових коштів не може провести необхідну операцію;

- дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки слідством було встановлено, що він заряджав пневматичну гвинтівку металевими кульками, тобто він повинен був передбачати суспільно-небезпечні наслідки.

- фактичні обставини справи, які слідчий та прокурор вважають встановленими досліджені неповно, а правова кваліфікація дій ОСОБА_8 не відповідає суб`єктивній стороні злочину.

Посилаючись на такі доводи, потерпіла ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 08.12.2021 та направити провадження в суд 1-ої інстанції на новий розгляд.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 06.04.2022 потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_11 не з`явились, натомість потерпіла надала клопотання про його відкладання, яке судом було задоволено.

При цьому, в наступне засідання апеляційного суду призначена на 01.06.2022 потерпіла ОСОБА_7 повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань не подавала.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 в судові засідання апеляційного суду не з`явились, водночас від них надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу потерпілої, в яких вони просили здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі потерпілої фактично не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, дію на території України воєнного стану, позицію обвинуваченого та його захисника, значну віддаленості апеляційного суду від місця проживання обвинуваченого, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, та враховуючи позицією прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності учасників провадження, апеляційний суд вважав за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності потерпілої ОСОБА_7 її представник ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суд першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
При цьому, згідно із ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження, які надані апеляційному суду, вбачається, що суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Що стосується тверджень потерпілоїОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає неспроможними та зауважує наступне.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Системний аналіз зазначених норм кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що суд не уповноважений виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш тяжку, оскільки це погіршить становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд обмежений висунутим обвинуваченням, зазначеного в обвинувальному акті, і при вирішенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності має виходити саме з обвинувачення, зазначеного безпосередньо в обвинувальному акті, і при встановленні передбачених законодавством підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності зобов`язаний ухвалити відповідне рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, а саме в тому, що він 23.12.2010 приблизно о 17 год., точного часу не встановлено, він, знаходячись на дворі під навісом домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , заряджав металічну гвинтівку металевими кульками. В цей час на дворі знаходилась ОСОБА_7 , яка проходила повз навісу, де ОСОБА_8 через свою недбалість, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків в результаті своїх дій, вистрілив з пневматичної гвинтівки у ОСОБА_7 . Внаслідок даного пострілу ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вогнепального сліпого дробового поранення голови з пошкодженнями м`яких тканин ділянки чола, лобної пазухи, переднього відділу решітчастої кістки, лівої орбіти з пошкодженням лівого ока, що привело до атрофії зорового нерва лівого ока з повною втратою зору на ліве око.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі Закон №2617-VIII), що набирав чинності з 01.07.2020, до абз. 2 ст. 128 КК України були внесені зміни, та кримінальна відповідальність за цією нормою посилена, оскільки доповнено покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років.
Разом із тим, ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Приписами ч. 2 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншими чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Отже, враховуючи вищезазначене, на момент вчинення інкримінований ОСОБА_13 злочин, передбачений ст. 128 КК України, передбачає покарання у виді обмеження волі строком до двох років та відповідно до положень ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Так, матеріали провадження не містять будь-яких даних, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування чи суду. Окрім того, ОСОБА_8 після 23.12.2010 не вчиняв іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим перебіг строків давності відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України не переривався.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.07.2021 (справа № 552/5595/18), за змістом ст.ст. 284 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.
Апеляційний суд зауважує, що положення ст. 49 КК України, п. 1 ч.ч. 2, 8 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК України за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду.
Отже, у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, на день вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності минув строк більш ніж три роки, а також згоди обвинуваченого ОСОБА_8 на закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду 1-ої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 288, 337, 370, 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 08.12.2021, якою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України було закрито кримінальне провадження №0000420 від 07.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3