ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2689/22 Справа № 192/781/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, останній раз:
- 13 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі,
про зарахування в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення.
Ухвала суду обґрунтована тим, що з довідки ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» вбачається, що 14 березня 2018 року ОСОБА_7 було затримано за вчинення кримінального правопорушення та поміщено до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». 24 січня 2022 року відносно засудженого ОСОБА_7 набрав чинності вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року, згідно якого засуджений вчинив кримінальне правопорушення 14 березня 2018 року.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, оскільки засуджений вчинив кримінальне правопорушення і був затриманий вже після набуття чинності змін до ч. 5 ст. 72 КК України.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та зарахувати йому попереднє ув`язнення з 14.03.2018 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду його клопотання не взяв до уваги, що його було затримано 14.03.2018 року та поміщено до «Дніпровської установу виконання покарань (№ 4)».
З оскаржуваним рішенням не згоден, вважає його необґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, а саме - зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичну закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Колегія суддів зазначає, що згідно із правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
З системного аналізу наведених норм ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням положень ст. 5 КК України, видно, що строк попереднього ув`язнення слід зараховувати з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі лише тоді, коли злочин було вчинено до 21 червня 2017 року.
Законом України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і вона викладена в новій редакції, яка передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Тобто, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі. Згідно вироку, запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою, та ухвалено рахувати строк відбування покарання останньому з 14 березня 2018 року. Вказаний вирок набрав законної сили 24.01.2022 року.
Згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 14 березня 2018 року.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Проте, умовою застосування вказаного закону, має бути та обставина, що злочин було вчинено до 21 червня 2017 року.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що не має правових підстав для зарахування засудженому ОСОБА_7 строку його попереднього ув`язнення з 14 березня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4