Справа № 454/528/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/669/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 червня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцня та жителя АДРЕСА_1 , республіки Польща,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 01 грудня 2021 року, близько 20 год. 55 хв., керуючи автомобілем марки «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Р-15 сполученням Львів-Ковель в м. Великі Мости по вул. Львівській, 63, Червоноградського району, Львівської області у напрямку м. Червонограда, Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (у частині визначення термінів "небезпека для руху", "пішохідний перехід"); Р.2 п. п. 2.3 б), д); Р.12 п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) та Р.18 п.п. 18.1 «Правил дорожнього руху», які виразилися у тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом з перевищенням допустимої швидкості в межах населеного пункту, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з урахуванням дорожньої обстановки не вибрав безпечної швидкості руху, чим створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, не зменшив швидкість, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , який переходив дорогу в межах пішохідного переходу, внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в лобо-тімяній та лобній ділянках праворуч, в лівій лобно-скроневій ділянці та на переніссі, забій головного мозку, локальний субарахноїдальний крововилив, перелом кісток основ черепа, закриті переломи правої лонної, сідничної, лівої сідничної кістки, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, а також застосування положень ст. 69 КК України зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_13 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Звертає увагу на те, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_13 кримінальне правопорушення є тяжким злочином, яким малолітньому потерпілому завдано тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого, останній тривалий час перебував в реанімаційному відділенні лікарні, де лікарі боролися за його життя.

Вважає, що призначене судом покарання у вигляді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн. не відповідає суспільній небезпеці та характеру злочину і буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Просить скасувати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 червня 2022 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 12 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 204 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_10 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працевлаштований та утримує малолітню дитину.

При цьому, суд першої інстанції визнав та врахував і обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, яке, на переконання колегії суддів, ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини у вчиненому, як основної форми прояву такого, осуді і належній критичній оцінці інкримінованого йому протиправного діяння, який без будь-яких істотних обмежень усвідомив протизаконність вчинених ним злочинних дій, сплатив штраф, призначений вироком суду та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою і не допускати подібного в майбутньому.

Крім цього, місцевим судом враховано добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому та здійснення пожертви для допомоги Збройним Силам України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, дискреційних повноважень суду та поведінки обвинуваченого за період кримінального процесуального провадження, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини інкримінованого останньому кримінального правопорушення у вигляді штрафу саме в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн., що, на переконання колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Відтак, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу та не вбачає підстав для задоволення такої і зміни вироку суду.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4