Справа № 936/425/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/227/22, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року відмовлено у задоволенні погодженого із прокурором клопотання слідчого СВ ВП №2 Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_8 (далі - слідчий), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скотарське, Воловецького району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого монтером колії ВП "Мукачівська дистанція колії", раніше не судимого,
та обрано щодо нього запобіжний захід - домашній арешт, без використання електронних засобів контролю із забороною залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв наступної доби та з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду (слідчого судді) на їх першу вимогу; не відлучатися за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до 03 липня 2022 року включно.

З матеріалів клопотання убачається, що 04.05.2022 до слідчого судді надійшло погоджене з прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_6 . Зі змісту клопотання убачається, що 03.05.2022, приблизно о 21 год 00 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Ford Transit Connect» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись у напрямку селища Воловець на 11 кілометрі + 950 метрів автодороги Т0718 сполученням «Нижні Ворота-Воловець-Міжгір`я», не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив наїзд на гужову підводу, що рухалася у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_9 , в результаті чого потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, забій головного мозку, внутрішньо мозкова гематома, кома 1. У клопотанні слідчий також зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 286-1 КК України, за скоєння якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, про наявність доказів, які підтверджують обґрунтованість підозри, при цьому звертає увагу на те, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Слідчий у клопотанні також посилається на наявність доказів, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, відтак вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти вищевказаним ризикам перешкоджанню кримінальному провадженню. Тому, враховуючи вищенаведене, просить задовольнити клопотання у повному обсязі.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування належними та допустимими доказами доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Так, слідчий суддя вважає доведеним існування ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення. Водночас, слідчим суддею визнано, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, працює та має постійне джерело доходу, на його утриманні малолітня дитина, що свідчить про стійкість його соціальних зв`язків. Окрім, цього, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_6 раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень та може продовжити злочинну діяльність. З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому у задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту відмовлено. При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу вигляді домашнього арешту у певний час доби, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний працює у критичній для держави інфраструктурі (монтер залізничної колії), тому, заборонивши останньому залишати місце свого проживання з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв. наступної доби, - дійшов висновку, що саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не видається можливим, адже існує реальна загроза втечі підозрюваного ОСОБА_6 з метою ухилення від слідства та суду та уникнення кримінальної відповідальності, а тому, існують всі підстави вважати, що жодних покладених судом процесуальних обов`язків ОСОБА_6 виконувати не буде. При цьому, застосуванням саме цього, обраного слідчим суддею запобіжного заходу, не буде усунено існування ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, а саме вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про його схильність до вчинення протиправної діяльності. Апелянт вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 , у тому числі може впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, які на момент подання апеляційної скарги судом ще не допитувались. Враховуючи вищенаведене, а також те, що скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке не передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КПК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, прокурор просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Із журналу судового засідання вбачається, що у розгляді клопотання брали участь підозрюваний ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_6 на захист.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема: висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.05.2022, відношенням лікаря приймального відділення ЕМД (Воловець) від 03.05.2022 щодо стану здоров`я гр. ОСОБА_9 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 04.05.2022 та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких ОСОБА_6 повідомлено про підозру в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Також апеляційний суд бере до уваги те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторонами кримінального провадження не оспорюється.
З огляду на характер та конкретні обставини вчинення діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років), апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
При цьому, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи неминучість покарання у разі доведення його вини; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на те, що на даний час не встановлено всіх обставин вчинення кримінального правопорушення та необхідність проведення ряду слідчих дій.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 як підозрюваного у кримінальному провадженні, зокрема й запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам переховування від органу досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, працює та має постійне джерело доходу. Разом із тим, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Тому, доводи слідчого та прокурора в цій частині апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду клопотання, так і в апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, зокрема й запобіганню будь-яким із визначених ст. 177 КПК України ризикам.
Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б свідчили про те, що підозрюваний ОСОБА_6 не виконував чи не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.
При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна братись до уваги у сукупності разом з іншими обставинами.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема домашній арешт у період з 22 год до 06 год, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобіганню будь-яким із визначених ст. 177 КПК України ризикам.
Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тому, колегія суддів доходить висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 22 год до 06 год буде достатнім і необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що існують всі підстави вважати, що жодних покладених судом процесуальних обов`язків ОСОБА_6 виконувати не буде, - апеляційний суд, з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, а відтак ґрунтуються виключно на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду є реальним, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що застосуванням саме цього, обраного слідчим суддею запобіжного заходу, не буде усунено існування ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, а саме вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративного відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про його схильність до вчинення протиправної діяльності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що будь-яким чином не впливають на висновки слідчого судді про недоведеність неможливості застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке не передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КПК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не свідчать про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_6 , у тому числі може впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, які на момент подання апеляційної скарги судом ще не допитувались, - апеляційний суд звертає увагу на те, що про існування такого ризику в клопотанні слідчого не зазначалось, і при цьому прокурором не надано жодних доказів, які із достовірністю свідчили б про існування такого ризику.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що лише за допомогою застосування щодо ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
Тому, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 22 год до 06 год буде достатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також забезпечення його належної процесуальної поведінки як підозрюваного у кримінальному провадженні.
На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів також вважає, що слідчим суддею обґрунтовано, з огляду на положення ч. 1 ст. 181 та ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1- 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а також відповідно до ч. 7 цієї статті визначено строк їхньої дії.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі прокурор не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилався під час її розгляду.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні погодженого із прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_6 , та обрано щодо нього запобіжний захід - домашній арешт, без застосування електронних засобів контролю із забороною залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв наступної доби, до 03 липня 2022 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: