ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/698/20
провадження № 1-кп/691/143/22
УХВАЛА

18 березня 2022 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника (адвоката) ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, клопотання щодо дії запобіжного заходу, за матеріалами об`єднаного кримінального провадження, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Городищенського районного суду Черкаської області перебувають обвинувальні акти за обєднаним кримінальним провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України.

09.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання начальника Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , в обгрунтування якого вказує, що ухвалою слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 24.02.2020 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності, а саме обвинувальний акт щодо якого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України 31 жовтня 2018 року направлено до суду, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин. Так, досудовим слідством встановлено, що 10 квітня 2020 року, в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході сумісного розпиття спиртних напоїв, під час сварки, яка виникла на грунті з`ясування особистих відносин, умисно наніс два удари сокирою по голові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 ., від чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, перелому кісток черепу, відкритої черепно - мозкової травми, що призвели до його смерті, помер на місці. Причетність ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. В подальшому ухвалою суду ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 19.03.2022. На даний час виникла необхідність у розгляді клопотання і вирішенні питання про продовження строку тримання під варто щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .. Ризики передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а саме на жителів будинку в якому проживає, вчинити інше кримінальне правопорушення.
17.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу від 14.02.2022, з посиланням на те, що йому обвинуваченому за ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразво був продовжений ухвалами колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області. Даний запобіжний захід є занадто суворий та до нього необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою. Запобіжні заходи у кримінальному провадженні згідно положень статтей 131 та 132 Кримінального процесуального кодексу України відносяться до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків процесуального кодексу, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, обвинувачується. Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст.199 КПК України. Зокрема, клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч.3 ст.199 КПК України). Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Плесо проти Угорщини"), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі "А. та інші проти Об`єднаного Королівства"). З наведеного випливає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду. Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами. Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, підозрюваного, ЄСПЛ відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. При обґрунтуванні ризиків, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи, на волі зможе перешкоджати встановленню істини по справі, впливати на потерпілого та свідків, проте такі посилання сторони обвинувачення ґрунтуються лише на припущеннях прокурора. Будь-які припущення, думки, здогадки, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, доказами не можуть бути і значення не мають. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченого. Звертає увагу, на обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження волі. Щодо переховуватися від правоохоронних органів, досудового розслідування та або суду, по-перше: прокурором не надано жодного доказу того, що у разі якщо до нього як обвинуваченого буде застосований альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, він буде намагатися переховуватися від правоохоронних органів досудового розслідування та/або суду. По-друге: справа "Пірузян проти Вірменії", заява № 33376/07, Рішення від 26 червня 2012 року. Пункт 95, загрозу переховування обвинуваченого не можна оцінювати виключно на підставі суворості можливого покарання. ЇЇ слід оцінювати з посиланням на низку інших доречних чинників, які можуть або підтвердити наявність загрози переховування, або показати, що така загроза є настільки незначною, що вона не може обґрунтовувати тримання під вартою до завершення судового процесу. Щодо перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, по-перше: прокурором не надано жодного доказу того, що у разі якщо до нього як обвинуваченого буде застосований альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою він буде незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні. По-друге: справа "Пірузян проти Вірменії", заява № 33376/07, Рішення від 26 червня 2012 року. Після спливу певного проміжку часу навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може грунтуватись єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчий суддя, суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити в рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превелює над принципом поваги до свободи особисості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, п.60 рішення у справі "Єлоєв проти України"). Підводячи висновки з вказаного, відповідно до ст.176 КПК України, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт. Згідно КПК домашній арешт полягає в забороні залишати житло цілодобового або на певний період, що в свою чергу створює той же самий ефект, що й тримання під вартою. В разі нічного домашнього арешту, він матиме можливість отримання належного медичного обслуговування, особистого простору, належного харчування, санітарно-гігієнічних та побутових умов відповідних для гідного людського існування.
Суд, за відсутності повного складу суду, кримінальне провадження здійснюється колегіально, при не заперечені учасників судового розгляду, з урахуванням здійснення дистанційного розгляду за участі обвинуваченого ОСОБА_5 на конференцзв`язку із ДУ "Черкаський слідчий ізолятор" та норм КПК України, ухвалив про відкладення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України по суті, на 10 годину 00 хвилин 01 квітня 2022 року, та можливість розгляду поданих клопотань щодо дії запобіжних заходів.
18.03.2022 в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав внесене до суду клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з наведених в ньому підстав. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу просив відмовити. Вказує, що ОСОБА_5 попередньо був судимим за вчинення умисного правопорушення, на шлях виправлення не став, та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.1 ст.115 КК України) за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у вчиненні тяжкого злочину (ч.3 ст.185 КК України) за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до шести років. Ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так після вчинення кримінального правопорушення, яким є особливо тяжким злочином та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, з метою уникнення покарання, може переховуватися від суду, крім того після вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, не повідомив працівників поліції та швидку про вказану подію, натомість умисно, замотав труп ОСОБА_6 у клейонку та покривала, маючи намір приховати трупний запах (1), незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які залишись не допитані в суді (2), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (3). При продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , необхідно враховувати: наявність обґрунтованої підозри та доказів вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України. ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочини, являється особою молодого віку, не одружений, в ході досудового розслідування не здобуто будь - яких даних, які вказували б на наявність в останнього будь - якої хвороби, яка б унеможливила застосування відносно нього запобіжного заходу, ніде офіційно не працює, джерела його прибутків не відомі, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . Враховуючи, що обставини по справі з часу обрання та продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш мякого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він є не одруженим, не працюючим, неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних звязків.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав внесене ним клопотання про зміну запобіжного заходу від 14.02.2022 року, вказує, що прокурор не довів в суді, не надав доказів, що ризики продовжують існувати та виправдовують доцільність продовження тримання під вартою, що до нього як обвинуваченого не можливо обрати інший більш мякий запобіжний захід. Вважає, що не доведеність ризиків надежним чином є підставою до зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт. Заперечує щодо продовження строку тримання під вартою. Та, вказав, що домашній арешт, як захід забезпечення кримінального провадження, дасть йому можливість бути корисним армії чи теробороні. Повідомляє, що пройшов строкову службу у Армії з 1988 року по 1990 рік та вважає своїм обовязком стати на захист своєї Батьківщини від повномаштабного вторгнення Рашиської навали. Просив надати можливість захищати Батьківщину в ЗСУ, ТРО, або хоч якось бути корисним у цей важкий для усіх час, що реально можливо тільки перебуваючи на волі.
Захисник (адвокат) ОСОБА_4 підтримала думку обвинуваченого, вважає, що заявлені прокурор ризики, не існують, немає реальних підстав щодо того, що підзахисний буде реально ухилятися чи якимось чином впливати на учасників процесу, що він буде перешкоджати встановленню істини по справі, про те, що він буде переховуватися від суду. Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ніяким чином не доведено, і не має бути покладено в основу процесуального рішення щодо продовження строків тримання під вартою. Обвинувачений дійсно тривалий час перебуває під вартою, свідки повністю допитані. Потерпіла сторона по даній справі, за ч.1 ст.115 КК України, участі у суді не бере, жодного разу в судове засідання не з`явилися. Стосовно іншого кримінального провадження (крадіжка) особливої активності потерпілої сторони немає. Щодо переховування також мотивація стосовно того, що обвинувачений будучи притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.185 КК України, тривале провадження перебувало в суді, не переховувався і з`являвся на судові засіданні. Обвинувачений має місце проживання, квартиру на праві власності, він має повне право перебувати в себе вдома, доводити свою невинуватість. Заперечує щодо задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою. Просить задовольнити клопотання підзахисногоо ОСОБА_5 щодо зміни існуючого запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив можливість вирішення судом заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання щодо наданя можливості та зміни запобіжного заходу з тією метою, щоб обвинувачений став на захист Батьківщини. Вказує, що є відповідна процедура, яка передачена Законом. Так, обвинувачений має звернутися із відповідним клопотанням та документами, що підтверджують його участь обвинуваченого у бойових діях або наявності в нього військового квитка і відповідної військової спеціальності та документів, що дозволяють за станом здоров`я проходити йому військову службу.
Заслухавши думки учасників судового провадження, вирішуючи клопотання, а самепрокурора про продовження строку тримання під вартою, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 133 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Частина 1 статті 131 КПК України передбачає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження , згідно пункту 9 частини 2 статті 131 КПК України, є запобіжні заходи.

Згідно частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання ризикам.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу суд щоразу зобовязаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Під час розгляду клопотань щодо дії обраного запобіжного заходу, судом установлено, що ухвалою колегії суддів від 19 січня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб, до 19.03.2022 року, який був обраний ухвалою слідчого судді від 24.02.2020, та продовжений в суді.

Та, як вбачається із змісту ухвал суду, підставами для їх постановлення було встановлення судом існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, таких як: ризик переховування від суду (1); ризик незаконного впливу на свідків (2) та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (3). Постановляючи ухвали, за результатами розгляду апеляційний скарг обвинуваченого ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків переховування обвинуваченим від суду, можливості його незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вказуючи, що доводи суду першої інстанції є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого. Ризики, передбачені ст.177 КПК України є триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 ..

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за нормами частини 5 статті 131 КПК України, сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 статті 199 КПК випливає, що суд зобовязаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобовязаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, та суд зобовязаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у статті 178 КПК.

Отже, суду належить вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються, вирішуючи це питання, та з огляду на зазначене вище, суд виходить із такого.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені в частині 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обовязково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У зв`язку з цим, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Так, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, передбачають, зокрема, за ч.1 ст.115 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Крім того, після вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, не повідомив працівників поліції та швидку про вказану подію, натомість умисно, замотав труп ОСОБА_6 у клейонку та покривала, маючи намір приховати трупний запах.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Ризик впливу на свідків існують й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Так, судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, а свідки, що заявлені стороною обвинувачення в об`єднаному кримінальному провадженні ще не всі допитані в суді, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків, які ще не допитані в суді, останні можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді. Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 попередньо був судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.185, ч.1 ст.115 КК України, які вчинені за даними обвинувальних актів 24 жовтня 2018 року та 10 квітня 2020 року, то є ймовірним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

На думку суду, ураховуючи вищенаведене, прокурором доведено існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_5 може: переховуватися від суду (1), незаконно випливати на свідків (2), вчинити інше кримінальне правопорушення (3).

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з частино 1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 статті 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1 - 5 частини 1 статті 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При вирішенні питання щодо дії (продовження, зміни) запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує наявність обґрунтованої підозри та доказів вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.185 КК України, виходячи з поняття "обґрунтована підозра", що грунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення, та те, що: одне із кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років; станом на день вирішення клопотання ОСОБА_5 виповнилося 52 роки, не одружений та не має малолітніх дітей, з рідні має брата, відносини фактично не підтримує, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, ніде не працює; раніше мав судимість.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Переконливих доказів про зменшення чи відсутність ризиків, які приймались до уваги при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу,що передбачені статею 177 КПК України, для застосування обвинуваченому ОСОБА_5 більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, стороною захисту в судовому засіданні не доведено та судом не встановлено. Доводи, що містяться в клопотанні (запереченні) вже були частково оцінені (предметом розгляду) судом раніше, як судом першої інстанції так і апеляційном судом, і наведені у відповідних судових рішеннях, та, на думку суду повторної оцінки не потребують, так як не впливають на прийняття рішення на користь зміни запобіжного заходу в сторону помякшення.

Суд приходить до висновку, що вищенаведені ризики, а саме, переховування від суду, незаконний виплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, не можуть спростувати твердженням обвинуваченого ОСОБА_5 про намір вступити до лав Збройних Сил України, територіальної оборони, та як підстава до цього, зміна запобіжного заходу на домашній нічний арешт.

Також, суд зауважує, що Закон № 2125-IX, який прийнятий Верховною Радою України 15.03.2022, що доповнює Розділ IX-1 КПК України статтею про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав, та на який слід розуміти посилається обвинувачений ОСОБА_5 , на час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу, не набрав чинності.

Отже, зважаючи на встановлені судом обставини та існуючі ризики, про які йшлося вище, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом. Та, з урахуванням норми п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 350, 369-372, 376, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити, обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , строк тримання під вартою, на 60 діб, по 17.05.2022 року, з утриманням в Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор".
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, нічний домашній арешт за місцем проживання.
Повідомити родичів ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис ознайомити (вручити) з ухвалою суду.

Направити копію ухвали уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор", за адресою: вул. Благовісна, 234, м. Черкаси.

Вручити копію ухали прокурору, захиснику.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1