Справа №760/978/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)

14 квітня 2022 р. м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України, дані про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011732 від 11.10.2017 р. питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 , було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 квітня 2022 р. включно.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор просила продовжити строк перебування під вартою обвинуваченого. Зазначила, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин і ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали. Зазначила, що судовий розгляд триває, свідки не допитані. Прокурор вкотре вказала, що діяння, які інкримінуються обвинуваченому, мають насильницькій характер, обвинувачений переховувався від слідства, перебував у розшуку за кордоном, де був затриманий в порядку міжнародної допомоги та направлений в Україну.

Прокурор вказала, що обвинувачений не має місця роботи та місця проживання.

Обвинувачений та захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу заперечували.

Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт. Зазначив, що прокурор не навела переконливих доказів необхідності тримання обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства. Так, захисник вказав, що залишити територію України обвинувачений не може у зв`язку із відсутністю закордонного паспорту та воєнним станом.

Наразі ОСОБА_5 має сталі соціальні зв`язки та місце проживання в м. Києві, характеризується позитивно за місцем роботи. Працює тренером та є професійним спортсменом.

Захисник вказав, що перебуваючи в умовах СІЗО обвинувачений наражається на небезпеку, оскільки по Києву завдаються ракетно-бомбові удари

Виходячи із цього, захисник вважає, що до обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням обвинуваченого під вартою, зокрема нічний домашній арешт.

Обвинувачений думку захисника підтримав повністю.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачують ОСОБА_5 , та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

Судом, враховано тяжкість та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

На даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися лише частково. Однак ОСОБА_5 може переховуватись від суду; може впливати на свідків, зникнути та перебувати тривалий час у розшуку. Не знизилися ці ризики і з минулого судового засідання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатню високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законодавством передбачена максимальна міра покарання, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Крім того, в судовому засіданні не допитані всі свідки, тому суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на них та такими діями вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (пункт 44 рішення від 18 грудня 2012 р. по справі Сопин проти Російської Федерації), «Суд повторює, що виправданий страх помсти, часто може бути достатнім для того, щоб залякані свідки відмовилися від участі в кримінальному процесі в цілому».

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, суд враховує особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , можливість переховуватись від суду.

Суд погоджується з думкою захисника, що факт оренди житла в м. Києві зменшує ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак переконаний, що недостатньо для того, щоб знизити ризик втечі.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин, ризики із минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Суду не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва, якою ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з минулого судового засідання, суттєво зменшилися чи зникли. Будь-які дані у суду щодо цього також відсутні.

Завдання силами РФ періодичних ракетно-бомбових ударів по Києву не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вони завдаються вкрай рідко та хаотично. Таким чином, в небезпеці перебуває весь Київ, а не тільки територія СІЗО. Отже, зміна місця перебування обвинуваченого не зможе покращити безпеку останнього під час воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду до обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Виходячи із зазначеного, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів.

Строк дії ухвали до 12 червня 2022 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1