Справа № 298/450/22
Номер провадження 1-кс/298/204/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року смт. Великий Березний

Слідчий суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка звернулась з клопотанням про скасування арешту майна - ОСОБА_3 , начальника Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000038, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 березня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 cт.332 КК України.

У клопотанні ОСОБА_3 зазначає, що являється власником автомобіля марки Skoda модель Octavia, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 4 листопада 2021 року.

Вказує, що ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22.04.2022 року накладено арешт на вказаний транспортний засіб.

Під час проведення допиту її, як свідка у кримінальному провадженні №0000038, слідчий усно повідомив про те, що транспортний засіб визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, арешт на транспортний засіб накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

ОСОБА_3 зазначає, що з 24.10.2007 року по сьогоднішній день працює швачкою на ТОВ Перечинська швейна фабрика, яке знаходиться в м.Перечин, у зв`язку з чим потребує транспортний засіб для поїздок на роботу та з роботи. Також вважає, що арешт транспортного засобу підлягає частковому скасуванню з підстав відсутності потреби в подальшому його застосуванні, оскільки з транспортним засобом проведені всі необхідні слідчі дії, а сам транспортний засіб, як речовий доказ, не містить на собі слідів кримінального правопорушення, по факту якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038, більше того, тривале знаходження транспортного засобу на майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за відсутності умов для відповідного зберігання (під відкритим небом, внаслідок чого автомобіль може піддаватися впливу сонця, опадів), може призвести до пошкодження лакофарбового покриття, вигорання оптики та салону транспортного засобу, що суттєво знизить його ринкову вартість та вважатиметься заподіянням шкоди.

Враховуючи принцип пропорційності та справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, ОСОБА_3 вважає, що позбавлення її як власника транспортного засобу, можливості володіти та користуватися ним є непропорційним втручанням у право власності, оскільки завдання арешту майна - збереження речового доказу, у даному конкретному випадку, може бути досягнуто шляхом обмеження права розпорядження транспортним засобом (встановлення заборони відчуження), без позбавлення права володіння та користування ним.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просить скасувати арешт транспортного засобу- легкового автомобіля марки Skoda модель Octavia, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в частині обмеження права власника ОСОБА_3 на володіння та користування цим транспортним засобом; передати транспортний засіб - легковий автомобіль марки Skoda модель Octavia, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити. Зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому було накладено арешт на вказаний вище автомобіль, ще не завершено, проводяться відповідні слідчі дії. Наголосив, що передання на зберігання ОСОБА_3 легкового автомобіля, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, на якому здійснювалось незаконне перевезення осіб, може мати наслідком внесення змін до такого, що матиме негативні наслідки для проведення досудового розслідування.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

Нормами абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Так, при дослідженні слідчим суддею матеріалів клопотання про скасування арешту майна встановлено, що доказів в його обґрунтування слідчому судді не надано, оскільки заявник при зверненні до суду не довів обставин, на які посилається у своєму клопотанні, оскільки долучені документи в своїй сукупності не доводять обґрунтованості заявлених вимог про скасування арешту та не спростовують мети його застосування та обставин викладених в ухвалі про накладенні арешту.

ОСОБА_3 посилається на те, що арешт належить скасувати через те, що у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження на цей час відпала потреба. Зі змісту наданих в ході судового розгляду пояснень ОСОБА_3 остання не ставить під сумнів обгрунтованість застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження при накладенні арешту.

У ході судового розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області 22.04.2022 року (справа №298/450/22, номер провадження 1-кс/298/131/22) в кримінальному провадженні №0000038 від 30 березня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, накладено арешт із забороною на відчуження, користування та розпорядження на автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , користувачем якого є ОСОБА_5 .

Накладаючи арешт на зазначене в ухвалі майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що таке майно, відповідно до положень ст.170 КПК України відповідало критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому для забезпечення завдання кримінального провадження, а саме збереження речових доказів, були наявні підстави для накладення арешту. Підставою для арешту вказаного майна стало забезпечення збереження його як речового доказу.

З огляду на викладене, зважаючи, що органом досудового розслідування здійснюється кримінальне провадження за ч.3 ст.332 КК Україги, а також те, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному проваджені та може бути використане як доказ, потреба в арешті майна, на переконання слідчого судді, не відпала.

Твердження ОСОБА_3 про те, що арешт вилученого у нього майна створює для неї незручності і даний захід забезпечення кримінального провадження не є співмірним спричиненим наслідкам арешту, слідчий суддя оцінює критично, оскільки жодних доказів у підтвердження вказаних доводів суду не надано.

ОСОБА_3 під час судового розгляду не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що потреба в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час відпала. В той же час прокурор ствердив в судовому засіданні про те, що відповідні слідчі дії у кримінальному провадженні проводяться.

Відтак на момент розгляду клопотання слідчі дії в даному провадженні тривають, що однозначно ствердила в судовому засіданні сторона обвинувачення, що виправдовує обраний захід забезпечення. Скасування арешту майна може призвести до знищення, пошкодження або приховування майна, що на момент незавершених слідчих дій може вплинути на повноту досудового слідства, зашкодити подальшому проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні, відтак на даному етапі досудового розслідування не сприятиме досягненню дієвості цього провадження.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що на момент розгляду клопотання не відпала потреба у накладеному арешті, на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечує мету і завдання кримінального провадження.

Отже, ОСОБА_3 не доведено, що арешт на майно був накладений необґрунтовано, а також не доведено, що в подальшому арешті відпала потреба.

Враховуючи відсутність підстав, визначених ст.174 КПК України для скасування арешту, мету накладеного арешту та виходячи з тієї обставини, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на даний час триває, а також беручи до уваги, що в кримінальному провадженні належить провести відповідні слідчі дії, слідчий суддя вважає, що потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна наразі не відпала, відтак клопотання про скасування арешту не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,- відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1