Справа № 298/891/19
Номер провадження 1-кп/298/62/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження 0000129 від 25 березня 2019 року,
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Зарічево Перечинського району Закарпатської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого комірником на ТОВ "Джейбіл" м.Ужгород, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Великоберезнянського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000129 від 25 березня 2019 рокущодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Вказане кримінальне провадження надійшло з Закарпатського апеляційного суду до Великоберезнянського районного суду 19 жовтня 2021 року разом з ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, якою вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 25 березня 2019 року біля 1-ої години 00 хвилин, перебуваючи в ресторані «Турянська Долина», що розташований за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, 122, Закарпатської області, проходячи територією даного закладу повз автомобіль марки «Фольсваген Гольф 4», Словацької Республіки, який був припаркований на стоянці, через незачинене переднє пасажирське віконце автомобіля, в якому знаходилась потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, безпричинно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс останній два удари по обличчю, в результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах обличчя в правій орбітальній та правій виличній ділянці, крововиливів на червоній нижньої губи зліва, бокових поверхонь язика, відлому ріжучого краю корон частин 4-го нижнього зуба справа, рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва, які потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновком експерта №83 від 24 квітня 2019 року.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

26 липня 2022 року через канцелярію суду обвинувачений ОСОБА_3 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження, в якому він просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження №0000129 за ч. 2 ст. 125 КК України відносно нього.

Судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, право заперечувати проти закриття кримінального провадження та право наполягати на проведенні судового провадження у повному обсязі в загальному порядку, також роз`яснено, що кримінальне провадження в такому випадку закривається з нереабілітуючих підстав.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання, просив таке задовольнити, наполягав на звільненні його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Повідомив, що наслідки закриття кримінального провадження із зазначеної підстави йому зрозумілі. Показав, що повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення мали місце. Зазначив, що шкоду потерпілій не відшкодував, жодних дій до цього не вчинив, однак готовий компенсувати їй спричинену шкоду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності, вказавши на наявності законних підстав до цього, зазначивши, що з часу події кримінального правопорушення минуло три роки, а тому у розумінні ст.49 КК України строки давності по кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.125 КК України, спливли. Також прокурор вказав, що ОСОБА_3 у період перебігу строку давності іншого кримінального правопорушення не вчинив, у підтвердження чого надав суду вимогу про судимість ОСОБА_3 .

Потерпіла ОСОБА_5 не скористалася правом участі у підготовчому судовому засіданні. Суд констатує, що кримінальне провадження неодноразово призначалось до розгляду, втім, ні потерпіла ОСОБА_5 , ні її представники - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , жодного разу в судове засідання не з"явились. При цьому, представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_6 на електронну адресу суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності потерпілої сторони, в якому просить розгляд кримінального провадження №298/891/19 проводити без участі представників потерпілої.

Прокурор ОСОБА_4 вважав за можливе проводити підготовче судове засідання з розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої сторони, обвинувачений ОСОБА_3 думку прокурора підтримав.

Суд, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який не заперечив щодо поданого обвинуваченим клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності, вивчивши зміст клопотання, розглянувши матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом та долучені до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Правову позицію з цього приводу висловив Верховний Суд в постанові від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к, наголосивши, що виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке було скоєне 25 березня 2019 року.

Згідно ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З часу вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 , санкція ч.2 ст.125 КК України, не зазнавала законодавчих змін та передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

На час вчинення кримінального правопорушення положення ст.12 КК України та ст.49 КК України діяли в редакції Законів №4025-VI від 15 листопада 2011 року та №1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час розгляду справи у суді першої інстанції, положення вказаних статей зазнали змін та діють в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Відповідно до положень ст.ст.12, 49 КК України в редакціях, діючих на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відносилось до злочину невеликої тяжкості, строк давності за яким становив три роки з дня вчинення злочину, а з 1 липня 2020 року після внесення змін Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року - до кримінального проступку, строк давності за яким становить також три роки з дня його вчинення.

Відповідно до положень ст.49 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло 3 (три) роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину,за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 49 КК (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

В даному кримінальному провадженні, після внесення змін до вказаних статей, мало місце поліпшення становища особи ОСОБА_3 порівняно із попередніми редакціями ст.12 КК України та ст.49 КК України, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення, у зв`язку з цим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 є підстави для застосування положень ч.1 ст.5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_3 25 березня 2019 року. Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час подання клопотання обвинуваченим ОСОБА_3 закінчився трьохрічний строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. Разом з тим, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не ухилявся від досудового слідства та суду, перебіг строку давності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, щодо нього не зупинявся.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В ході судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено обставин на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

З дослідженої в судовому засіданні вимоги про судимість ОСОБА_3 станом на 26 липня 2022 року, слідує, що така містить відомості щодо наявного кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України, розпочатого 25 березня 2019 року.

Із врахуванням викладеного, оскільки з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, минуло більше трьох років, протягом строку давності перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, законом не встановлено заборону щодо застосування давності до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, суд виходить з наступного.

Так, 17 вересня 2019 року потерпіла ОСОБА_5 пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, завданої злочином.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст.129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Крім цього, суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

При цьому, слід зазначити, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, суд звертає увагу потерпілої, що закриття кримінального провадження, у разі наявності у неї претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, не позбавляє потерпілу права звернутися із цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі №345/2618/16-к.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві (потерпілій особі) його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

А тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 12, 49, 125 КК України, ст.ст. 129, 284-286, 288, 314, 369-372, 376, 392-395, 532 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000129 від 25 березня 2019 року,на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене 25 березня 2019 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, - залишити без розгляду.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1