ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1070/22 Справа № 185/5198/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_14 , та представника потерпілого ОСОБА_15 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_16 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000778 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді двох років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді трьох років обмеження волі.

За сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_10 призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у виді трьох років обмеження волі.

ОСОБА_11 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання у звязку з повним його відбуттям.

ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року та за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо зарахування у строк відбуття покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 період тримання під вартою, відповідно до ч.1 ст. 72 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_17 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням та солідарно стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Вирішено питання щодо скасування арешту, який було накладено в межах вказаного кримінального провадження, а також долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, на виконання прохання невстановленої особи, розробили план, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 11 травня 2020 року в період часу з 03 год до 04 год, більш точний час в ході досудового слідства не встановлений, ОСОБА_7 сумісно із ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на транспортному засобі марки ЗАЗ «Forza AF4854», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , прибули на заплановане місце вчинення злочину на ділянку траси між селами Богуслав та Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, де ОСОБА_7 о 03 год 53 хв, використовуючи свій мобільний телефон, зателефонував ОСОБА_16 , повідомив вигадану обставину і попрохав надати допомогу в начебто заміні колеса транспортного засобу, на що отримав згоду від ОСОБА_16 .

Будучи впевненим в несправності транспортного засобу та помиляючись в необхідності надання допомоги, ОСОБА_16 на транспортному засобі марки ВАЗ 21061, д.н.з. « НОМЕР_2 », приблизно о 04 год 20 хв 11 травня 2020 року прибув у зазначене для зустрічі місце на ділянку траси між селищами Богуслав та Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, за попередньою змовою, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , переслідуючи мету незаконного позбавлення волі людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх, незаконно позбавили ОСОБА_16 права на свободу пересування, тобто права вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватись у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, заподіяли йому фізичні страждання.

ОСОБА_8 , знаходячись зі сторони спини, здійснив захват лівою рукою за шию потерпілого ОСОБА_16 , після чого, з метою послаблення волі потерпілого до опору, ОСОБА_10 наніс кулаком правої руки два удари в ліву частину обличчя ОСОБА_16 , ОСОБА_7 здійснив руками захват за ліву ногу ОСОБА_16 та, намагаючись завалити останнього на землю, почав тягнути за ногу.

В той же час ОСОБА_11 наніс не менше двох ударів кулаками в область тулубу потерпілого. Після чого, ОСОБА_10 , побачивши активні дії ОСОБА_16 до здійснення опору та небажання підкорятися, використовуючи бейсбольну біту, яку заздалегідь приготував для нанесення тілесних ушкоджень, взявши її з транспортного засобу марки ЗАЗ «Forza AF4854», наніс нею удари по ногам ОСОБА_16 , що здолало опір ОСОБА_16 та призвело до падіння на землю. Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 нанесли ногами не менше двох ударів в область тулубу ОСОБА_16 .

Продовжуючи заподіяння ОСОБА_16 фізичних страждань, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зв`язали руки та ноги потерпілого ОСОБА_16 . Після чого, з метою виконання заздалегідь розробленого сумісно із ОСОБА_9 плану, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 помістили ОСОБА_16 до багажного відділення транспортного засобу марки ЗАЗ «Forza AF4854», державний НОМЕР_3 », та вивезли його в приміський район м. Першотравенська Дніпропетровської області.

Знаходячись на території дачного товариства за містом Першотравенськ Дніпропетровської області, протягом періоду часу з 05 год до 06 год (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), 11 травня 2020 року вивели ОСОБА_16 з багажного відділення вказаного транспортного засобу, заздалегідь обмотавши голову кофтою, перешкоджаючи можливості зорієнтуватися на місцевості, де, в продовження злочинних дій, спрямованих на незаконне позбавлення волі, перешкоджаючи вільному пересуванню за своїм бажанням, залишили потерпілого під наглядом ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до прибуття ОСОБА_9 .

Позбавлений можливості вільно пересуватись, обмежений в праві обрання місця свого перебування, ОСОБА_16 , перебуваючи під охороною ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , вимушений був знаходитися в салоні транспортного засобу марки ВАЗ 21061.

Приблизно протягом періоду часу з 06 год до 06 год 30 хв, більш точний час в ході розслідування не встановлений, 11 травня 2020 року, до місця утримання ОСОБА_16 , на транспортному засобі марки ЗАЗ «Forza AF4854», державний номер якого « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_18 , приїхав ОСОБА_9 , після чого потерпілого, проти його волі, в вказаному транспортному засобі під керуванням ОСОБА_18 в супроводі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_16 перевезли до м. Першотравенськ Дніпропетровської області, до будинку АДРЕСА_1 .

Супроводивши ОСОБА_16 проти його згоди до приміщення квартири АДРЕСА_2 , проти його волі залишили в ванній кімнаті вказаної квартири під наглядом ОСОБА_10 , де ОСОБА_16 знаходився протягом 10 хвилин.

Після чого, перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_9 під час розмови наніс правою ногою три удари в правої частину голови потерпілого,та два удари долонею руки в праву частину голови ОСОБА_16 . Після чого 11 травня 2020 року, приблизно об 11 год за дозволом ОСОБА_9 , ОСОБА_16 звільнили від обов`язку примусового перебування в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , та за наказом ОСОБА_9 потерпілого відвезли за місцем проживання на транспортному засобі марки ЗАЗ «Forza AF4854», державний номер якого « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_18 у супроводі ОСОБА_10 .

В результаті сумісних злочинних дій потерпілому ОСОБА_16 були спричинені тілесні ушкодження у виді субкон`юктивального крововиливу в склеру лівого ока та у радужку, садна, синці, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

11 травня 2020 року приблизно о 05.00 год ОСОБА_10 , перебуваючи на трасі між населеними пунктами селами Богуслав та Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області на узбіччі дороги біля автомобіля марки ВАЗ 21061, державний номер якого « НОМЕР_2 », 1998 року випуску, білого кольору, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника, через незачинені передні ліві водійські двері проник до салону вказаного автомобіля та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, завів двигун, після чого, керуючи вказаним транспортним засобом, покинув місце злочину, тим самим умисно незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ 21061» державний номер якого « НОМЕР_2 », 1998 року випуску, білого кольору, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 27 346,42 грн.

11 травня 2020 року приблизно о 06 год 30 хв, ОСОБА_9 перебуваючи на території дачного товариства за м. Першотравенск Дніпропетровської області, в салоні автомобіля ВАЗ 21061, д.н.з НОМЕР_2 , помітив мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А70», який знаходився на зарядці. В цей момент у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_16 .

ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у присутності потерпілого ОСОБА_16 , який знаходився в салоні вказаного транспортного засобу відкрито викрав мобільний телефон марки Samsung Galaxy А70, після чого змусив потерпілого ОСОБА_16 розблокувати вказаний телефон. З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_9 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_16 на суму 8594, 73 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року та виправдати його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було грубо порушено його право на захист, а також судом першої інстанції при розгляді справи приймались до уваги тільки показання потерпілого та прокурора, які нічим не підтверджуються.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання та показання інших обвинувачених та свідків, які підтверджують його невинуватість.
Вказує, що свідок ОСОБА_19 підтвердила, що він не утримував нікого без волі та не викрадав мобільний телефон, а також під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що саме він взяв мобільний телефон в машині потерпілого та дав його ОСОБА_10 , щоб він його заклав у ломбард.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року.
Просив визнати ОСОБА_9 невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в звязку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення та закрити в цій частині кримінальне провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України.
Просив визнати ОСОБА_9 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року просив остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки 1 місяць.
Строк обчислення покарання ОСОБА_9 просив рахувати з дня затримання 12 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що винуватість ОСОБА_9 у відкритому заволодінні мобільним телефоном Samsung Galaxy A 70, що належить ОСОБА_16 , не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.
Захисник зазначає, що ОСОБА_16 під час допиту не вказував, що ОСОБА_9 , знаходячись в салоні автомобіля, помітив на зарядці телефон та відкрито забрав його з автомобіля.
Захисник вказує, що обставини заволодіння ОСОБА_9 мобільного телефону спростовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , повідомив, що знайшов телефон Samsung на землі біля автомобіля, коли вони перебували на дорозі між селами Богуслав та Богданівка. Вказаний телефон він запропонував потерпілому ОСОБА_16 закласти до ломбарду, щоб розрахуватися за ДТП, яке трапилось за участі останнього. В подальшому, він передав ОСОБА_10 телефон, щоб той заклав його до ломбарду, що підтвердив ОСОБА_10 , тому вважає, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 та стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень в солідарному порядку.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що при вирішенні питання щодо відшкодування моральних збитків потерпілому ОСОБА_16 суд першої інстанції невірно встановив характер завданої моральної шкоди.
Прокурор зазначає, що відносно потерпілого ОСОБА_16 було скоєно тяжкий та злочини невеликої тяжкості із застосуванням насильства, у зв`язку з ушкодженням здоров`я він знаходився на лікуванні, що свідчить про стійкий розлад функцій організму та обмеження життєдіяльності, змінив спосіб життя та мав душевні переживання внаслідок спільних дій всіх обвинувачених, тому вважає, що сума відшкодування шкоді підлягає збільшенню до 200 000 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_20 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року змінити та призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 максимальне покарання, передбачене санкціями інкримінованих їм статей.
Просив солідарно стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_16 в рахунок відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди по 400.000 грн.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є несправедливим, оскільки призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених ними злочинів та особам засуджених, буде недостатнім для виправлення зазначених осіб та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Представник потерпілого зазначає, що ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ніде не працюють, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 неодноразово судимі, матеріальна шкода ними не відшкодована.
Представник потерпілого наголошує, що в результаті злочинних дій потерпілий ОСОБА_16 під час побиття відчував сильний біль, йому було завдано тілесних ушкоджень бейсбольною битою по різним частинам тіла, він був викраденим та позбавлений свободи, він реально переживав за своє життя, він не має впевненості у майбутньому, оскільки втратив віру в людей, що завдає додаткових тяжких моральних страждань, а також перебування потерпілого у напруженому психічному стані потягла за собою порушення його нормальних до цих подій життєвих зв`язків, змінився ритм його життя, для відновлення якого йому необхідно докладати додаткові зусилля, він був змушений витрачати свій час на підготовку та участь у досудовому та судовому розслідуванні та вкотре переживати скоєні проти нього злочини.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_14 , оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції доведено винуватість ОСОБА_9 , зокрема, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,доказами, які є належними та допустимими, і в сукупності доповнюють один одного.

Колегія суддів зазначає, що грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, при цьому, грабіж матиме місце і в тому випадку, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винуватою особою. Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції були прийняті до уваги показання потерпілого ОСОБА_16 щодо того, що він бачив свій мобільний телефон саме у ОСОБА_9 , що в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме ОСОБА_9 розпорядився вказаним майном, як власним, доводять винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив питання щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального праворушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та обгрунтовано зробив висновок, щодо того, що вказане кримінальне правопорушення було скоєне саме обвинуваченим ОСОБА_9 , з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо порушення його права на захист, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції захисник ОСОБА_14 здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_9 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, наявні в матеріалах справи, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.
Щодо апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_15 , колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції врахував душевні страждання потерпілого, перенесений ним фізичний біль, моральні переживання та зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог потерпілого.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, вважає стягнуту з обвинувачених суму коштів на відшкодування моральної шкоди такою що відповідає стражданням, які пережив потерпілий внаслідок протиправних дій обвинувачених.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, а тому вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_14 , та представника потерпілого ОСОБА_15 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_16 .
Керуючись ст. ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_14 , представника потерпілого ОСОБА_15 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_16 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000778 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000778 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4