КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001997 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Макіївка, Донецької області, громадянина України, українця, не працюючого, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України і за цим законом про кримінальну відповідальність йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили суд залишив без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання суд зарахував його попереднє увязнення з 14 серпня 2021 року з розрахунку день за день.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 05.08.2021, протягом дня ОСОБА_7 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 перебували на галявині, яка розташована неподалік гіпермаркету «Ашан», за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 17, де проводили особисте дозвілля. Поруч з останніми, на вказаній галявині відпочивав ОСОБА_9 разом зі своїми наглядно знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та розпивали спиртні напої. Через деякий час, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 пішли з вказаної галявини у власних справах, а ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 залишились далі на галявині проводити особисте дозвілля. Близько 19 год. 30 хв. між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які продовжили перебувати на зазначеній галявині, виник словесний конфлікт. Побачивши даний конфлікт, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та схопив його за верхній одяг і шляхом погроз і образ, вимагав залишити вказану галявину, після чого завдав йому одного удару правою долонею в область голови, а саме у ліву скроневу ділянку. Така поведінка обурила ОСОБА_7 та викликало раптову особисту неприязнь, яка в подальшому переросла в умисел, спрямований на завдання тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 .
Безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 , перебуваючи від ОСОБА_9 на відстані близько одного метра, взяв до своєї лівої руки невстановлений ніж, передбачав і свідомо припускав настання відповідних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б їх відвернути, тобто діючи з не прямим умислом, утримуючи у своїй лівій руці вказаний ніж, з достатньою силою наніс один удар в життєво-важливий орган, а саме шию ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_7 продовжуючи утримувати вказаний ніж у своїй лівій руці, наніс ним ще не менше п`яти ударів ОСОБА_9 , а саме в область обличчя та шиї. Після вказаних протиправних дій, ОСОБА_9 побіг до проїжджої частини дороги, з метою отримання допомоги від перехожих громадян, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних ран- на верхній та нижній губі зліва, проникаюче в порожнину рота; наскрізного колото-різаного поранення правого надпліччя; колото-різаної рани правого плеча; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; колото-різаного поранення шиї справа з пошкодженням перстневидно-щитоподібної зв`язки та щитоподібного хряща, проникаюче в гортань, яке за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невірну кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, а також судом за ч.1 ст.121 КК України, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_7 , перекваліфікувати його дії на ст.124 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що судом не була спростована позиція обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що після того як особи, які були разом з потерпілим, його побили палкою та забрали телефон і потерпілий також наніс йому удар по обличчю, що викликало у нього страх за своє життя, а тому він схопив на землі якийсь предмет схожий на ніж, тримав цей предмет перед собою, намагаючись захиститися від потерпілого ОСОБА_9 , який наступав, та завдав останньому декілька ударів. При цьому, він не мав наміру вбивати потерпілого, а лише захищався від нього.
Посилаючись на положення ч.3 ст. 36 КК України, апелянт вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оброни.

Оскільки від обвинуваченого ОСОБА_7 , який утримується під вартою, клопотань про участь в апеляційному розгляді не надходило, колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст. 401 КПК України, вважає розглянути апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 без виклику останнього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку, та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, який грунтується на досліджених в ході судового розгляду та наведених у вироку доказах, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Вирішуючи питання про зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 121 КК України суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого обвинуваченим діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, а також кількості, характеру, локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінки винного та потерпілого, що передувала події, зазначив, що кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України є невірною, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано доказів прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілого.

Також суд не погодився з твердженнями сторони захисту, які є аналогічними з доводами апеляційної скарги про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 перевищення меж необхідної оборони, тобто складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України. При цьому, суд, з урахуванням показань самого обвинуваченого, показань потерпілого та свідка ОСОБА_8 дійшов обгрунтованого висновку, що потерпілий ОСОБА_9 не здійснював інтенсивного нападу на обвинуваченого, небезпечного посягання на охоронювані законом права та законні інтереси обвинуваченого не існувало, а відтак відсутні і підстави захисту, що зумовлює відсутність необхідної оборони, а відповідно і перевищення її меж.

Згідно з положеннями ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, які полягають, зокрема у такому:
-оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається або іншої (фізичної чи юридичної) особи, суспільних інтересів, тощо;
-оборона може здійснюватись лише від суспільно-небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;
-посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
-при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в певній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оброни є безпідставними, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, описані обвинуваченим, потерпілим та свідком ОСОБА_8 обставини події, жодним чином не вказуютьна існування небезпечного посягання на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції, який керуючись критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом, були встановлені і досліджені всі обставини кримінального провадження, з`ясування яких має істотне значення для прийняття процесуального рішення, що наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України та обгрунтовано визнані належними і допустимими, які доводять винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника про наявність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про його особу, стан здоровя, наявність на утриманні непрацездатної матері, що суд визнав обставинами, які помякшують покарання, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, оскільни суду не надано доказів перебування обвинуваченого у стані алкогольного спяніння, призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст. 121 КК України, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і підстав для його помякшення колегія суддів не вбачає.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого на ст. 124 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_6 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року у кримінальному провадженню № 0001997стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3