Номер провадження: 11-кп/813/832/22
Номер справи місцевого суду: 499/600/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.05.2012 року Березівським районним судом Одеської області за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, до 10 років позбавлення волі, звільнений 01.03.2019 року по відбуттю покарання

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України ,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Оскаржуваним вироком Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 05.04.2019 року, тобто з дня фактичного затримання.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 04.04.2019 року приблизно о 18.30 год, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , спільно з останнім вживав алкогольні напої. В ході розпиття алкогольних напоїв, у ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_9 не хотів повертати ОСОБА_8 його мобільний телефон та незначну суму грошових коштів. Під час конфлікту ОСОБА_9 за допомогою кухонного ножа наніс тілесне ушкодження ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_8 , знайшовши в приміщенні, де вони розпивали алкогольні напої, сковороду, наніс нею ОСОБА_9 один удар в обличчя, після чого ще один в область голови, від даних ударів ОСОБА_9 впав на землю в положення «навприсядки», проте ОСОБА_8 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків зі ОСОБА_9 , усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, керуючись раптово виниклим умислом на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, а саме: наніс ОСОБА_9 два удари вищевказаною сковородою в область обох плеч та при цьому наніс невизначену кількість ударів кулаком правої руки та обома ногами в область тулуба, голови, верхніх та нижніх кінцівок ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, взяв в праву руку металеву каструлю, яка була поряд, та наніс нею невизначену кількість ударів в область голови та тулуба ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_8 хотів залишити приміщення вказаного будинку, при виході запримітив сокиру, яку взяв у праву руку, спочатку вийшов з будинку, але потім повернувся для завершення свого злочинного наміру, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 Повернувшись до приміщення будинку, ОСОБА_8 побачив ОСОБА_9 , який доповз до ліжка та сидів на ньому, після чого ОСОБА_8 наніс сокирою, тримаючи її в правій руці, два удари в область голови та стегон обох ніг ОСОБА_9 , від чого останній схопився обома руками за дану область та почав кричати, що його вбивають. Далі ОСОБА_8 , залишивши сокиру, схопив молоток, який був в сусідньому приміщенні та повернувшись до ліжку на якому сидів ОСОБА_9 , наніс останньому молотком два удари в область рук, а саме пальців, якими ОСОБА_9 прикривав від болі свої стегна. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: множинних забійних ран лобової області голови, множинні садна і синці обличчя, верхніх і нижніх кінцівок, крововиливи у м`які покрови голови, масивний поширений крововилив у м`які тканини лівої бічної поверхні грудної клітки, множинні переломи ребер лівої половини грудної клітки, закритий поперечний перелом лівої ліктьової кістки, закритий осколковий перелом лівої великогомілкової кістки та обох кісток правої гомілки від яких останній помер. Смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями і настала в результаті закритої травми органів грудної порожнини, у вигляді множинних осколкових переломів ребер, з пошкодженнями пристінкової плеври та множинних переломів лівої верхньої і обох нижніх кінцівок, яка настала від шоку, що розвинувся у перебігу травматичного процесу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає:

-пред`явлене йому обвинувачення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, на його думку кваліфікація інкримінованого йому злочину є невірною, вирок в частині показів свідків необгрунтований;

-вважає призначене покарання занадто суворим, оскільки судом не враховано наявність у нього інвалідності, є сиротою та під час скоєння злочину перебував у шоковому стані.

На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок відносно нього змінити в частині призначеного йому покарання та пом`якшити.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, при цьому обвинувачений просив пом`якшити призначене покарання та не оспорював фактичні обставини встановленні судом.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п .13 ч.2 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, та ці обставини ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені йому покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував відсутність обставин які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який провину в скоєні злочину визнав частково, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину умисного вбивства, інкримінований злочин вчинив після спливу одного місяця з дня звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за вчинений злочин, у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, яке в свою чергу не є максимальним строком покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.115 КК України.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч.2 ст.115 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; конкретні обставини вчинення злочину; особу обвинуваченого, який будучи раніше судимий за вчинення аналогічного злочину умисного вбивства, інкримінований злочин вчинив після спливу одного місяця з дня звільнення з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив особливо тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я людини, який в свою чергу відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально.

Апеляційний суд констатує, що районний суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статті кримінального закону, за якою обвинувачений визнаний винним з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, яке не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджує обвинувачений, оскільки вироком суду обвинуваченому призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, тоді як за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.115 КК України з урахуванням вимог ст.68 КК України, районний суд вправі був призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Під час судового засідання апеляційного суду обвинуваченим та його захисником не наведено інших обставин пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 окрім тих, які були враховані районним судом.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4