Справа № 301/194/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

31.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/135/20, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018.
Цим вироком:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 - 87338,80 грн. у покриття матеріальної шкоди і 60000 грн. у покриття моральної шкоди, в решті позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь держави 183,54 грн. судових витрат; речові докази: дверки з автомобіля Мерседес,
-2-

номерні знаки НОМЕР_1 повернуто потерпілому ОСОБА_8 ; страховий поліс №АІ/2363561, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 залишено при кримінальному провадженні.
Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 20.12.2014 приблизно о 22 год., умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , шляхом обману і зловживання довірою ОСОБА_8 , під приводом добровільного ремонту пошкодженого автомобіля «Mercedes Benz C-200» д.н.з. НОМЕР_1 , незаконно заволоділи ним, чим завдали потерпілому значну матеріальну шкоду в сумі 87338 грн. 80 коп.
В апеляційних скаргах:
Потерпілий ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.289 КК України до реального покарання, без застосування ст.75 цього Кодексу, а цивільний позов задовольнити повністю. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину внаслідок надмірної м`якості і не погоджується з визначеним судом розміром матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених. Суд, на його думку, не врахував дані про особи винних, того, що вони не визнали та не усвідомили свою провину, не відшкодували навіть щонайменшої частини заподіяної шкоди, а також вчинення ОСОБА_10 іншого злочину.
Прокурор Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_12 в апеляційній скарзі погоджується з тим, що фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені судом правильно, але просить скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років кожному, з конфіскацією майна, а в решті вирок залишити без змін. Призначене покарання, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Вказує на те, що обвинувачені вину не визнали, навіть не намагалися відшкодувати заподіяної шкоди, посередньо характеризуються за місцем проживання, не працюють, що обставини, які пом`якшували б їх покарання, відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодного злочину не вчиняв, оскільки з показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 слідує, що потерпілий добровільно передав автомобіль ОСОБА_6 , який за допомогою трактора був відтранспортований до місця проживання ОСОБА_6 , при цих діях він присутнім не був, жодних дій по заволодінні автомобілем потерпілого не вчиняв. При цьому, встановлено, що потерпілий неодноразово приїздив до ремонтної майстерні, де оглядав автомобіль, який знаходився на ремонті, висловлював своє невдоволення якістю ремонту та відмовлявся його забирати, що свідчить про те, що посилання суду у вироку на те, що автомобілем ОСОБА_8 заволоділи шляхом обману та зловживанням довірою під приводом проведення ремонтних робіт, не відповідають дійсності. Також вказує про відсутність ідентифікаційних частин автомобіля, як такого, що належить потерпілому, а досліджені в суді докази не доводять, що саме ці запчастини належать автомобілю потерпілого. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні правовстановлюючі документи на автомобіль, які б підтверджували право власності потерпілого на цей транспортний засіб.
Захисник - адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі також порушує питання про скасування вироку від 10.05.2018 та ухвалення виправдувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_10 . В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду, оскільки досліджені докази судом
-3-

оцінено необ`єктивно та не наведено достатніх мотивів прийнятого рішення. Вказує на те, що у вироку відсутня конкретизація дій обвинувачених, оскільки не зазначено які саме дії вчинив ОСОБА_17 щодо незаконного вилучення автомобіля потерпілого ОСОБА_8 . Крім того зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 існувала попередня змова щодо вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, як не надано доказів того, що автомобіль вибув поза волею потерпілого. При цьому, як з показань потерпілого, так і показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вбачається, що потерпілий неодноразово приїздив до ремонтної майстерні, де оглядав автомобіль, який знаходився на ремонті, висловлював своє невдоволення якістю ремонту та відмовлявся його забирати. Між тим, жоден з цих свідків не бачили ОСОБА_10 та по суті вчинюваних ним дій, жодних пояснень не надавали, що свідчить про те, що останній жодних дій, передбачених ст.289 КК України не вчиняв. Єдиний свідок, на показах якого було побудоване обвинувачення, - ОСОБА_22 заявляв, що половину з виручених від продажі автозапчастин він передав ОСОБА_10 , однак це не доводить того, що запчастини, які продав ОСОБА_22 , які він забрав з подвір`я ОСОБА_6 , належать саме автомобілю потерпілого. В матеріалах кримінального провадження відсутні правовстановлюючі документи на автомобіль, які б підтверджували право власності потерпілого на цей транспортний засіб. Зазначає, що надані стороною обвинувачення докази та встановлені судом обставини свідчать про факт наявності спірних цивільних правовідносин між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також просить вирок скасувати, а ОСОБА_6 виправдати через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з показань потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_10 приїхав до потерпілого для транспортування його пошкодженого автомобіля на ремонт про, що потерпілий та ОСОБА_10 домовились по телефону, при цьому автомобіль потерпілого був наданий останнім добровільно, крім того потерпілий допомагав транспортувати його на трактор. Пошкоджений автомобіль спочатку був доставлений до будинку ОСОБА_6 та в подальшому був відтранспортований до ремонтної майстерні, куди згодом приходив і потерпілий та перевіряв стан проведеного ремонту. Всі дії ОСОБА_6 було проведено з узгодженням позиції ОСОБА_10 , якому ОСОБА_6 допоміг відтранспортувати автомобіль до ремонтної майстерні, виконуючи прохання товариша. Між тим, свідок ОСОБА_22 підтвердив, що ремонтував автомобіль ОСОБА_10 після ДТП і останній розраховувався з ним за виконані роботи, надавши як плату пошкоджений автомобіль марки «Мерседес» чорного кольору без номерних знаків та номера кузова, при цьому про ОСОБА_6 жодних розмов не йшлося. Також захисник вважає неналежним доказом протокол пред`явлення речей для впізнання по фотознімках від 13.08.2016, оскільки такий складено з порушення КПК, оскільки така процесуальна дія не передбачена.
Потерпілий ОСОБА_8 подав на апеляційні скарги захисників і обвинуваченого ОСОБА_10 заперечення в яких, водночас, підтримав апеляційну скаргу прокурора. Зазначає, що вина обвинувачених переконливо доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, проти яких сторона захисту жодних заперечень під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не висловила. Ними, зокрема виявленими на подвір`ї ОСОБА_6 дверцятами від його автомобіля, а також відсутністю взаємних претензій у обвинувачених, на його думку, доведено, що автомобіль, після відбуксирування від нього до ОСОБА_6 , останній у змові з ОСОБА_10 спільно розібрали на запчастини, а йому намагалися повернути зовсім інший автомобіль. Визнає, що передав свій автомобіль обвинуваченим для ремонту, але не для розбирання та складання іншого, з вварюванням до нього номерних деталей свого. Зауважує, що місце
-4-

знаходження його автомобіля обвинуваченими не вказано, оскільки вони продали його по частинах, а отримані гроші розділили між собою. Вважає, що зникнення з майстерні автомобіля, який ремонтувався під виглядом належного йому, підтверджує, що це не був його автомобіль.
До початку апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не з`явилися до суду без поважних причин, причини неявки не повідомили.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинувачених приводу через органи поліції.

У відповідності до вимог ч.4 ст.401 КПК України обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 підлягають обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, оскільки в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого порушується питання про погіршення їх становища.

Відповідно до ч.1 ст.323 КПК України якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що явку обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в судове засідання слід забезпечити шляхом їх приводу через органи поліції.
Відповідно до ч.1 ст.140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Згідно ч.4 ст.405 КПК України, якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких, згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Заслухавши думку прокурора на підтримання клопотання про привід обвинуваченого, пояснення захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали клопотання, колегія суддів вважає, що таке підлягає до задоволення, оскільки направлено на забезпечення завдань кримінального провадження та буде сприяти дотриманню прав обвинувачених на захист і виконання вимог ч.4 ст.401 КПК України.

Керуючись ст.ст.140, 142, 143, 323, 405,418 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Розгляд кримінального провадження 11кп/4806/135/20, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 відкласти на 14 год. 04.07.2022.
Застосувати до обвинувачених ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , привід у судове засідання Закарпатського апеляційного суду на вказаний час та дату.

-5-

Копію ухвали направити начальнику Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області для відома та виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на керівника Хустської окружної прокуратури.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: