ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 639/2383/22 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/621/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176-213 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , без участі самого підозрюваного ОСОБА_7 та без участі всіх інших учасників по справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Валках справу за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 08 2022 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою клопотання СВ відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2022 року.
Строк затримання постановлено обчислювати з 17 серпня 2022 року 16-08 години.
Встановлено строк дії ухвали до 15 жовтня 2022 року 16-08 години.
Визначено заставу у розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 52000 гривень з покладенням певних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування ухвали через її необґрунтованість.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що рішення щодо обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було прийнято судом першої інстанції без урахування вимог клопотання його захисника та його клопотання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги підозрюваного, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги підозрюваного без задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_7 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від підозрюваного не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000601 від 17 08 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

17 серпня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

18 серпня 2022 року слідчий СВ відділу поліції ОСОБА_10 звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважала неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, слідчий посилалась на долучені до клопотання докази, а саме: протокол огляду місця події від 17 08 2022 року за участю ОСОБА_7 ; протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 17 08 2022 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 17 08 2022 року.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням застави, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд врахував особу підозрюваного, який офіційно не працює, відповідно не має джерела доходів, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, неодноразово судимий за злочини проти власності, а припинення його протиправної діяльності не було добровільним, а було наслідком діяльності правоохоронних органів.

Слідчий суддя вважав, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім того, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування чи вчинення інших кримінальних правопорушень, спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки.

При визначені розміру застави, слідчий суддя керувався вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України і відповідно до вимог ст. 183 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, способу життя підозрюваного та ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, призначив заставу у розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 52 000,00 грн (п`ятдесят тисяч грн), з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та існування ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема те, що він є особою раніше судимою, а також, враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, враховуючи його вчинення під час воєнного стану, з чого слідує, що дії останнього несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки були здійснені в умовах тяжких обставин, в яких опинилося суспільствозастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти зазначеним в клопотанні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи підозрюваного про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-213, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 08 2022 року по справі щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ___________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4