Справа № 638/5441/22
Провадження № 1-кп/638/1256/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2022 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0001346 від 30 серпня 2022 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,-

встановив:
Відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 1-4, 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 (далі Постанова), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Однак, на початку липня 2022 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_4 знаходячись у лісі поблизу вул. Дерев`янко в м. Харкові знайшов корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії. ОСОБА_4 , розуміючи, що вищевказаний предмет містить вибухову речовину забрав з собою та в подальшому почав зберігати у себе в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

29.08.2022 вранці ОСОБА_4 взяв зазначений корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії з собою, та поклавши її у кишеню направився до свого друга, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

29.08.2022 о 10 год. ОСОБА_4 проходячи повз під`їзд № 6 будинку АДРЕСА_2 був зупинений працівниками кримінальної поліції Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області з метою перевірки документів.

Під час опитування ОСОБА_4 , останній повідомив, що має при собі гранату. У подальшому, під час проведення огляду місця події у період часу з 12 год. 00 хв. по 12 год. 08 хв. у ОСОБА_4 виявлено та вилучено предмет схожий на гранату, який згідно висновку судової комплексної вибухо-технічної експертизи № 19978 від 16.09.2022, є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії, оборонного типу «Ф-1», без встановленого запалу, належить до категорії зарядів вибухової речовини у міцному корпусі.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 263 Кримінального Кодексу України, тобто придбання, носінні та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що 29 серпня 2022 року він повертався додому, проходив повз військової частини та знайшов гранату, у подальшому приніс її додому та зберігав її. У подальшому пішов похизуватися перед своїм приятелем вказаною гранатою, та був зупинений працівниками поліції. Розуміє, що вчинив неправильно та не мав права її зберігати, розкаявся у скоєному.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працюючий, проте працює за трудовими договорами, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, підтверджені інвалідності, хронічні захворювання спростовує.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України.

Судові витрати необхідно стягнути з ОСОБА_4 .
Запобіжний захід не обирався.
Позовні вимоги не заявлені.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Стягнути зі на користь держави суму судових витрат на проведення судової вибухотехнічної експертизи від 06.09.2022 в розмірі 2831,55 гривень.

Речові докази відповідно до постанови від 30 серпня 2022 року- знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_5