Справа № 204/4544/22
Провадження № 1-кп/204/507/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0000051, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.ч.3,4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

21.07.2022 в підготовчому судовому засіданні прокурор першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтоване тим, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Необхідність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обумовлюється обґрунтованістю підозри за ч.3 ст. 190 КК України та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, таких як: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, а отже є неспростовані реальні підстави вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, підорюваний буде переховуватись від досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором обґрунтовано тим, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 має можливість встановити повні анкетні дані свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням. У разі встановлення цих осіб, останній може намагатись впливати на свідків, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення. Крім цього на теперішній час існують і інші свідки, яких слідству необхідно допитати та на яких може вплинути обвинувачений, примушуючи не давати свідчення.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України прокурором обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 може допомогти іншим співучасникам злочинів, у тому числі тим, яких до кримінальної відповідальності ще не притягнуто, ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності, що, як наслідок потягне за собою можливість отримання обвинуваченим більш м`якого покарання.

З урахуванням викладеного прокурор просив застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 02.00 год до 06.00 год наступного дня строком на два місяці. А також покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п.1,2,4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду, не відлучатися з місця проживання, утриматись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, як надають право виїзду з України та в`їзд в Україну.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та представник потерпілої особи ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора посилаючись на те, що строк дії раніше застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився 22.02.2022 та після чого не продовжувався. Після закінчення строку запобіжного заходу з боку обвинуваченого ОСОБА_9 не було вчинено жодних дій, які б вказували на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому вважають клопотання прокурора безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріального провадження, доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених законі обставин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чудим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.09.2021 стосовно ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби на строк до 30 жовтня 2021 року з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суд міста Дніпропетровська від 26.10.2021 ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 24.12.2021 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суд міста Дніпропетровська від 23.12.2021 ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 22.02.2022 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Судом також встановлено, що після 22.02.2022 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування не продовжувався та інший запобіжний захід не обирався.
Отже, наявність обґрунтованої підозри та ризиків кримінального провадження перевірялася під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 кожного разу при продовженні дії покладених на підозрюваного обов`язків. Разом з тим, «обґрунтованість підозри» - поняття, яке не є незмінним протягом всього досудового розслідування. Зі сплином строку досудового розслідування відомості, на яких ґрунтується підозра, мають стати більш спроможними на користь причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу на даній стадії кримінального процесу суд не перевіряє обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, які були враховані на стадії досудового розгляду і не ставить під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду, суд перевіряє наявність виникнення після спливу строку дії раніше застосованого запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому на цій стадії розгляду кримінального провадження суд знову, на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність обставин, які можуть вплинути на забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України з метою забезпечення дієвості кримінального провадження.

В обґрунтування обрання запобіжного заходу одним з ризиків кримінального провадження, на який посилається прокурор, є можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду, що вимірюється суворістю можливого покарання. Однак, враховуючи тривалий час досудового розслідування, такий ризик, на думку суду, себе вичерпав, оскільки вже майже п`ять місяців до ОСОБА_9 не застосовано запобіжний захід, при цьому прокурором не наведено жодних фактів того, що за це проміжок часу обвинуваченим не належним чином виконувались процесуальні обов`язки, або приймалися спроби переховування від органів досудового розслідування або суду. А отже існування такого ризику прокурором не доведено.
З огляду на викладене суд звертає увагу на рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якого зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для застосування запобіжного заходу, і судові органи мають навести інші підстави для продовження строку дії запобіжного заходу.
Крім того Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
До того ж, Європейський суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).
Щодо існування інших ризиків, на які посилається прокурор, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та наприкінці лютого 2022 року ОСОБА_9 та його захиснику надано доступ до матеріалів досудового розслідування, справу направлено до суду з обвинувальним актом.
Отже ризик знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження на теперішній час, на думку суду, втратив свою актуальність. Нових обставин на підтвердження існування цього ризику прокурором не надведено. З цих підстав, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд цей ризик не враховує.
Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором обґрунтовано тим, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 має можливість встановити повні анкетні дані свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням і існує імовірність впливу на таких осіб з боку обвинуваченого. Проте, як вже було зазначено судом, досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі завершено та обвинуваченому надано доступ до матеріалів кримінального провадження і, як наслідок, до повних анкетних даних зазначених осіб. Натомість прокурором не наведено жодних обставин, які б давала суду підстави вважати, що отримавши доступ до таких даних, обвинувачений вчинив спроби незаконного впливу на потерпілих, свідків або понятих з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення.

Щодо ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, то посилання прокурора на існування цього ризику носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час прокурором не надано. З цих підстав цей ризик також не враховуються судом при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.
Ураховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_11 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, суд виходить з того, що стороною обвинувачення не доведена наявність ризиків у кримінальному провадженні, що, свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Жоден із ризиків, на існування яких посилається прокурор, не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.176-178, 181, 193, 194, 331, 369-372, 376, 392 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 25 липня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1