КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження № 0004324 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 березня 2022 року включно.

Таке рішення суд, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілого та дані про особу обвинуваченого,який раніше судимий за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду,незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1893/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1
захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. В разі неможливості змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, застосувати інший більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою (застава).
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог ст. 184 КПК України стороною обвинувачення ОСОБА_7 не було вручено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому дане клопотання не повинно було розглядатись взагалі.
При цьому у даному клопотанні стороною обвинувачення не вказано жодних ризиків відносно обвинуваченого, а тільки загальні фрази, передбачені ст. 177 КПК.
Разом з тим, вважає, що на даний час відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні відсутні, а саме, ОСОБА_7 не має будь якого наміру переховуватись від суду, більш того він має постійне місце проживання де й зареєстрований відповідно до паспортних даних за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, для того щоб не залишати територію, де розглядається кримінальне правопорушення, а саме: м. Київ, прийнято рішення заключити договір про надання послуг проживання у гуртожитку з директором Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України», строком до 30.06.2022 року з правом пролонгації Договору. ОСОБА_7 буде проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати, спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи, були вилучені при огляді місця події та вже проведені експертизи, що підтверджується висновками експертів, тим паче СІЗО - це режимний об`єкт, до якого потрапити стороння особа не може.
Також ОСОБА_7 не має потреби незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, так як під час досудового розслідування кримінальної справи були допитані свідки, поняті та інші зазначені особи, зроблені висновки експерта та попереджені про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання.
Більш того вищевказаний ризик повністю спростовується тим, що за час розгляду справи (з 2017 року) жоден свідок та будь який інший учасник кримінального провадження не скаржився жодного разу, що на нього впливає ОСОБА_7 . При цьому, станом на 13.02.2022 року, всі свідки сторони обвинувачення та потерпілі допитані у судових засіданнях.
Також ОСОБА_7 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та сам зацікавлений в найшвидшому розкритті кримінальної справи, оскільки вважає себе не винуватим і у даному кримінальному провадженні його вина не доведена, а, відповідно до Конституції України, «особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено».
Таким чином, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю відповідно, так як він має місце проживання та за першою вимогою буде з`являтись до суду за викликом, і такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, а безальтернативність запобіжного заходу - тримання під вартою, порушує презумпцію невинуватості та призводить до свавільного застосування заходів примусу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004324 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілого та дані про особу обвинуваченого,який раніше судимий за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду,незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що відноситься до категорії злочинів вчинених проти життя та здоров`я особи, і його конкретні обставини та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, або перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_6 в частині недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_7 і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства до потерпілого, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 березня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3