Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2022 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001918 від 12.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 грудня 2022 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 грн. В разі внесення застави покладено на підозрюваного виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі. Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на обґрунтування ризиків, а також доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання особи під вартою.

Наголошує, що підозрюваний має тимчасове місце проживання, як внутрішньо-переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_1 та взятий на тимчасовий військовий облік, одружений, має на утриманні доньку, хворіє інфекційним захворюванням, яке спричиняє вірус гепатиту С та епілепсію.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
ЄСПЛ підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, що відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.
Однак, не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_6 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, яка обумовлена тим, що ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеною особою та місцем його проживання є м. Львів. Однак фактично він не проживає за місцем реєстрації та взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тому може вільно пересуватися по території України та виїхати за її межі.
Крім тоговстановлено, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за ч.ч.1,2 ст.140, ст.42 КК України вироком Димитровського міського суду Донецької області від 15.02.1999 року до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вироком Димитровського міського суду Донецької області від 28.07.2006 року з ч.1 ст.121 КК України до 6 років позбавлення волі, та хоч на підставі ст.89 КК України ОСОБА_6 вважається таким, що не має судимості, проте сам факт вчинення вказаних злочинів свідчить про можливість продовження злочинної діяльності.

Також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду наголосив про наявність кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 по ідентичних епізодах про заволодіння грошовими коштами громадян на суму понад 8 тис. дол. США.

Доводи захисника про те, що підозрюваний одружений, має на утриманні дочку, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та не виключають необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.
Наявність інфекційного захворювання та інших хвороб, які можуть лікуватися в умовах слідчого ізолятора, не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню ОСОБА_6 під вартою. У разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, підозрюваний, відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій, може бути направлений до лікувальних закладів м. Рівне.
Апеляційний суд відхиляє також інші доводи сторони захисту на користь підозрюваного, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України, такі питання вирішуються судом при ухваленні вироку.
Окрім цього, при постановленні ухвали слідчий суддя, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, мотивовано визначив в оскаржуваному рішенні заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в даному випадку, на переконання колегії суддів, відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2022 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001918 від 12.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3