ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6137/21 Номер провадження 11-кп/814/365/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000480 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 29 листопада 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кустолово Полтавського району Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого

та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, не судимого

засуджено за ч. 2 ст.187 КК України і призначено кожному покарання із застосуванням положень частин 1 і 2 статті 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_12 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні злочину за таких обставин.

17 травня 2021 року приблизно о 02.00 годині ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , поблизу будинку АДРЕСА_5 , умисно, з метою заволодіння чужим майном, під надуманим приводом попросити закурити, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який повертався додому зі співмешканкою, на його відповідь про відсутність у нього цигарок, ОСОБА_11 наніс йому удар правою рукою в обличчя зліва, а ОСОБА_12 удар правою ногою по тулубу спереду, від чого потерпілий впав на асфальт, після чого, діючи узгоджено, обоє руками та ногами нанесли лежачому потерпілому не менше 10 ударів по тулубу та кінцівках, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді: гематоми м`яких тканин, саден шкіри правого ока і скроневої ділянки справа; гематоми м`яких тканин підборіддя, губ і шиї; саден шкіри тім`яної ділянки та поперекової ділянки. Потім заволоділи його мобільним телефоном марки "HUAWEI Y6 PRO (TIT-U02)"серії № НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , вартістю 730 грн та гаманцем, в якому були грошові кошти в сумі 600 грн, чим завдали останньому матеріального збитку на загальну суму 1330 грн.
На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особам обвинувачених, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч.2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, кожного.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд безпідставно призначив обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не мотивувавши належним чином, які саме обставини справи або дані про особу є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для призначення менш суворого покарання, а молодий вік та виховання у неповних сім`ях є виключно характеризуючими даними. Натомість ОСОБА_11 не вчинив жодних дій для усунення наслідків, не намагався відшкодувати шкоду. До того ж, обоє обвинувачених не вибачилися перед потерпілим.

Зазначив, що ОСОБА_11 притягувався до кримінальної відповідальності і до нього застосовувалися заходи виховного впливу.

Крім того, обвинувачені свою вину визнали частково та заперечили факт нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить змінити вирок щодо ОСОБА_11 та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_11 під час вчинення не був ініціатором злочину, не завдав тяжких наслідків потерпілому і потерпілий не наполягав на суворому покаранні.

Крім того ОСОБА_11 є неповнолітнім, студентом, у побуті характеризується задовільно, проживає разом з матір`ю, вітчимом і малолітньою сестрою, впродовж розгляду справи вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Вважає, що саме іспитовий строк дисциплінуватиме ОСОБА_11 в суспільстві, привчатиме поважати закон, права та інтереси інших громадян, а реальне відбування покарання може завдати йому значної шкоди.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачених, законних представників та захисників в підтримку апеляційної скарги захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора в підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, кваліфікація дій за ч.2 ст. 187 КК України, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України; особу обвинувачених, їх вік, те, що на час вчинення злочину вони не досягли повноліття, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків ОСОБА_12 , та те, що ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також особливості та умови виховання обох обвинувачених.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_11 також добровільно відшкодував ОСОБА_14 завдані злочином збитки, що враховується колегією суддів.

Доводи прокурора про те, що обвинувачені свою вину визнали частково не відповідає дійсності, оскільки впродовж судового засідання, під тягарем беззаперечних доказів їх вини, вони усвідомили протиправність своїх дій та визнали свою вину у вчиненні злочину та більше того, вчинили дії, спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, а саме: хоч потерпілий і не заявляв вимог про стягнення шкоди, добровільно відшкодували потерпілому завдані злочином збитки, що також вказує на визнання вини.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання. Не зазначає про наявність таких обставин і прокурор під час апеляційного провадження.

З огляду на вказане, враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції призначивши ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання із застосуванням статті 69 КК України, дійшов правильного висновку.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Із призначенням ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, погоджується і колегія суддів.

Враховуючи зазначене вище, те, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, відсутні і переконливі підстави для призначення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 більш суворого покарання, про що просив прокурор.

Разом з цим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є суспільно небезпечними і з урахуванням їх агресивної поведінки під час події та характеристик щодо кожного, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства.

Отже, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_11 та інші обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, відсутні підстави для звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України, як про це просить захисник.

Таким чином, призначене ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Крім цього, під час апеляційного розгляду провадження було встановлено, що суд у вступній частині вироку допустив описку щодо дати народження ОСОБА_11 , а тому дата народження обвинуваченого підлягає уточненню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 29 листопада 2021 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 без змін.

Уточнити у вступній частині вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 29 листопада 2021 року дату народження ОСОБА_15 , зазначивши правильно, що ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4