ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1654/21 Номер провадження 11-кп/814/961/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої, адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000421 від 25.06.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горішні Плавні, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 березня 2022 року , -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 , від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину з покладенням, обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 24 859 гривень 14 копійок.

По справі вирішено питання речових доказів.

Позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 44 931 гривень та компенсацію моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року виправлено допущену описку у вироку від 30 березня 2022 року та вказано, що другий абзац резолютивної частини вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.03.2022 року у справі № 534/1654/21 провадження № 1-кп/534/66/22 викласти в такій редакції:

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- працевлаштуватися.

За вироком суду, 24 червня 2020 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проспекту Героїв Дніпра м. Горішні Плавні, в напрямку від вул. Миру до вул. Соборної, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_7 .

В цей же час, поблизу будинку розташованого по просп. Героїв Дніпра № 91, на проїзджу частину вийшла пішохід ОСОБА_9 , яка перетинала проспект Героїв Дніпра, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля Daewoo Lanos, рухаючись по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 (пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».

Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, порушуючи вимоги п.18.1 Правил Дорожнього руху України, де відповідно вказано:

18.1.Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не надав дорогу пішоходу що переходив проїзджу частину по нерегульованому пішохідному переходу та допустив наїзд передньою частиною автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження за ступенем тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 557 від 14.06.2021.

Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи №984/1203 від 30.08.2021 в умовах заданої пригоди водій автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість екстреним гальмуванням запобігти ДТП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, та змінити вирок суду в частині цивільного позову, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на 300 000 гривень.

На переконання потерпілої, суд не врахував, що вчинений злочин за ступенем тяжкості відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а поведінка обвинуваченого не свідчить про його розкаяння, який допомоги у лікуванні не надавав, не вживав заходів для усунення негативних наслідків від вчиненого злочинного діяння. Лише в ході судового розгляду Миргородським було здійснено незначне відшкодування спричиненої шкоди.

Зазначає, що суд в порушення вимог чинного законодавства невірно застосував закон про кримінальну відповідальність та звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що є недопустимим та свідчить про незаконність вироку.

Вважає, що суд першої інстанції невірно визначив розмір морального відшкодування у сумі лише 150 000 гривень, який підлягає стягненню з ОСОБА_7 .

Як вказує потерпіла у своїй апеляційній скарзі, внаслідок вчинення обвинуваченим наїзду на неї, зазнала шкоду не лише від болю та фізичних страждань, а й психологічних. Внаслідок отриманих травм їй встановлена третя група інвалідності. Внаслідок заподіяних травм зазнала стійкого обмеження життєдіяльності. У зв`язку з протипоказаннями від роботи пов`язаної з навантаженням на праву верхню кінцівку вимушена була звільнитись з роботи та шукати легшу роботу.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_9 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу потерпілої в частині задоволення цивільного позову, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які вважали вирок законним та просили залишити апеляційну скаргу потерпілої без задоволення, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, фактичні обставини провадження та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду є незаконним в частині визначення покарання обвинуваченому і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягав застосуванню при призначенні покарання.

Так, згідно вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України.

Так, суд при застосуванні положень ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням як основного, так і додаткового покарання.

Виходячи зі змісту ст.75 КК України та у відповідності до абз.1 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами), частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

З огляду на викладене, суд першої інстанції у порушення зазначених вимог закону безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на підставі застосування ст.75 КК України.

Відповідно до ст.379КПК України суд має право виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише виправляє описки та усуває очевидні арифметичні помилки. Виправлення допущених у вироку описок чи помилок допускається, якщо при цьому не змінюється суть судового рішення.

На думку колегії суддів, ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року судом фактично внесено зміни до резолютивної частини вироку в частині звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням у виді іспитового строку тривалістю 3 роки, що не відповідає вимогам КПК України.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про виправлення описки в оскаржуваному вироку, насправді під видом виправлення описки змінив призначене покарання, що суперечить вимогам закону, а тому ухвала Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року про виправлення описки підлягає скасуванню.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При обранні міри покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання призначення додаткового покарання суд враховує, що ОСОБА_7 вчинив необережний, але тяжкий злочин, приймає до уваги наслідки вчиненого злочину, так як потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, а також враховує дані про особу обвинуваченого.

Таким чином на підставі вказаного, колегія суддів вважає, що відсутні законні підстави для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосування статті 75 КК України до основного покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим, оскільки обвинувачений в добровільному порядку частково відшкодував витрати на лікування потерпілій, яка у судовому засіданні апеляційної інстанції просила не призначати ОСОБА_7 реального основного покарання, а лише у застосуванні додаткового покарання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в частині цивільного позову, а саме збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Цивільні правовідносини, що виникають з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, врегульовані положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно якій шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 злочинними діями обвинуваченого.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 суд першої інстанції не належним чином врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який не є справедливим та не відповідає дійсному обсягу заподіяних останній фізичних і моральних страждань, переживань та життєвих незручностей, а розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій, визначений судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Під час апеляційного розгляду, з пояснень потерпілої ОСОБА_9 та її представника об`єктивно встановлено, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, потерпілій завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя.

На переконання апеляційного суду, матеріали провадження свідчать про те, що наслідки злочину досягли тривалих фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 , на тривалий час змінили її звичайний спосіб життя.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що протиправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілій, при цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, та дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, на підставі вказаного апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з підстав в ній зазначених.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та в частині моральної шкоди, а також ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року про виправлення допущеної описку у вироку від 30 березня 2022 року скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Збільшити розмір моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4