Номер провадження: 11-кп/813/1880/22
Справа № 523/6434/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 24 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000099, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олексіївка Кодимського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.
24 червня 2022 року Суворовським районним судом м.Одеси в порядку ст.382 КПК України постановлено вирок, яким ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Згідно зі ст.60 КК України, ст.15, 50-51 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання та його поміщення до арештного дому.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за те, що він 10 червня 2022 року, в період часу з 21:10 до 21:12 годин, перебуваючи у коридорі загального користування будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклого, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , діючи умисно і з метою вчинення погрози вбивством, бажаючи виникнення у останнього побоювання за своє життя, взяв зі своєї квартири АДРЕСА_3 заздалегідь підготовлену сокиру та направив її у бік потерпілого, висловлюючи при цьому в усній формі на адресу останнього погрози вбивством та супроводжуючи це різкими рухами корпусу в його сторону.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 24 червня 2022 року змінити та пом`якшити покарання, на обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначив, що відповідно до вимог ст.381 КПК України умовою розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку поміж іншого є наявність у обвинуваченого захисника. Поруч із цим, під час досудового розслідування він не мав захисника.

Вказує, що до 2020 року мав статус інваліда 1-ї групи, а на даний час має інші захворювання, які потребують стаціонарного лікування.

Суд не врахував, що потерпілий перебуває з ним в судових спорах з 2014 року, провокує по місцю проживання та представляє обставини так, що ОСОБА_8 нападає на нього та погрожує.

На думку обвинуваченого суд першої інстанції, призначаючи йому вид та міру покарання безпідставно послався на положення ст.61 КК України, щодо неможливості призначення покарання у виді обмеження волі. Зазначає, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості скоєного кримінального проступку. При цьому суд першої інстанції належним чином не врахував відомості про його особу, зокрема те, що він визнав провину, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, потребує стаціонарного лікування.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників апеляційного провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому згідно з вимогами ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи, що в матеріалах провадження наявна згода обвинуваченого ОСОБА_8 на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, що підписана ним та його захисником, який був призначений під час досудового розслідування (а.п.10), з огляду на обмеження, що встановлені ст.394 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 24 червня 2022 року лише в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Відповідно до положень ч.1-2 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається зі змісту вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 24 червня 2022 року, місцевим судом ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Згідно з положеннями КК України за вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбачене покарання у виді арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відомості про особу обвинуваченого, який є особою, яка досягла пенсійного віку, не притягався до кримінальної відповідальності, проте неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. При цьому суд зважив на імперативні приписи ст.61 КК України, які виключають можливість застосування покарання у виді обмеження волі до осіб, що досягли пенсійного віку.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги обвинуваченого на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку в силу суворості, є безпідставними.

Так, матеріали провадження свідчать, що судом першої інстанції належним чином виконано вимоги ст.65 КК України. Зокрема покарання, що призначене ОСОБА_8 визначене в межах, установлених у санкції ч.1 ст.129 КК України. При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_8 та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Більш того, місцевим судом вірно враховано, що згідно з положеннями ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_8 є особою пенсійного віку, оскільки станом на дату ухвалення вироку досяг 62-річного віку.

Згідно з ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Таким чином, з огляду на положення ч.3 ст.61 КК України які є імперативними, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 вид покарання зобов`язаний був визначити інший його вид ніж обмеження волі.

Враховуючи дискреційні повноваження суду в частині визначення виду та міри покарання, а також встановлення законодавцем в ч.1 ст.129 КК України можливих альтернативних видів покарання, що можуть бути застосовані до обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді арешту.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром є мінімальним, в межах санкції ч.1 ст.129 КК України, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів. Зазначене покарання не надмірно тяжким, а тому підстави для його зміни відсутні.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого на наявність у нього ряду хвороб та потребу у стаціонарному лікуванні, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими належними доказами.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування вироку не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 24 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000099 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.129 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4