Справа № 539/941/22
Провадження № 1-кп/539/145/2022
ВИРОК
іменем України
16 травня 2022 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новаки, Лубенського району Полтавської області, громадянки України, українки, має на утриманні 2-х малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючої, не одруженої, проживаючої в АДРЕСА_1 , засуджена 12.04.2022 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 впродовж кількох місяців спільно проживала в одному будинку з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та при цьому у неї був вільний доступ до мобільного телефону останньої, у якому був встановлений додаток «Райфайзен Банк», пароль від якого був їй також відомий. В кінці листопада 2021 року у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення крадіжки грошових коштів з кредитної картки «Райфайзен Банк» № НОМЕР_1 , належної потерпілій ОСОБА_5 , шляхом перерахування грошових коштів через додаток «Райфайзен Банк» на свою банківську картку емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 .
Після цього, ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України та кримінальна справа відносно якої перебуває на розгляді в суді, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з єдиним умислом та корисливим мотивом, перебуваючи у приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб та, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_5 та встановленим у ньому додатком «Райфайзен Банк», до якого їй був відомий пароль, 29.11.2021 о 18 год. 18 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1500 гривень, 02.12.2021 о 12 год. 20 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 6000 гривень, 11.12.2021 о 10 год. 10 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1500 гривень та 14.12.2021, о 09 год. 42 хв., шляхом транзакції перерахувала на свій банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 600 гривень, в результаті чого завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 9600 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 розпорядилася викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Окрім того, у середині грудня 2021 року у ОСОБА_4 виник новий умисел на вчинення крадіжки грошових коштів з кредитної картки «Райфайзен Банк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_5 , шляхом перерахування грошових коштів через додаток «Райфайзен Банк» на свою банківську АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 .
Після цього, ОСОБА_4 , повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з єдиним умислом та корисливим мотивом, перебуваючи у приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб та, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_5 та встановленим у ньому додатком «Райфайзен Банк», до якого їй був відомий пароль, 20.12.2021 о 10 год. 34 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1000 гривень, 23.12.2021 о 13 год. 37 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1000 гривень, 26.12.2021 о 11 год. 21 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 500 гривень та 27.12.2021 о 09 год. 41 хв. шляхом транзакції перерахувала на свій банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 1500 гривень, в результаті чого завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 4000 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 розпорядилася викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Окрім того, у кінці грудня 2021 року у ОСОБА_4 виник новий умисел на вчинення крадіжки грошових коштів з кредитної картки «Райфайзен Банк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_5 , шляхом перерахування грошових коштів через додаток «Райфайзен Банк» на свою банківську АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 .
Після цього, ОСОБА_4 , повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з єдиним умислом та корисливим мотивом, перебуваючи у приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб та, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_5 та встановленим у ньому додатком «Райфайзен Банк», до якого їй був відомий пароль, 29.12.2021 о 17 год. 52 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1500 гривень, 30.12.2021 о 12 год. 05 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1000 гривень, 02.01.2022 о 11 год. 52 хв. шляхом транзакції перерахувала на свою банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 500 гривень, 05.01.2022 о 14 год. 02 хв. шляхом транзакції перерахувала на свій банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 500 гривень та 07.01.2022 о 15 год. 24 хв. шляхом транзакції перерахувала на свій банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 350 гривень в результаті чого завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3850 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 розпорядилася викраденими грошовими коштами на власний розсуд..
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне провадження, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
24 березня 2022 року між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Під час укладення угоди потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинене нею кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням.
В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачена в судовому засіданні також просила вказану угоду, відповідно до якої ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України в обсязі пред`явленого обвинувачення, дала добровільну згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнала себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Тому, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченою її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.ч.1, 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік.

Якщо особа щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання на підставі в порядку ст. 75 КК України вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі № 199/1496//17).

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою та підозрюваною, укладену 24.03.2022, між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000033 від 14.01.2022.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до положень ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2022 року, більш суворим, призначеного за цим вироком, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_4 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1