ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2869/22 Справа № 190/1915/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2002 року за нововиявленими обставинами по кримінальній справі № 1-40/2002,-

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Заводського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2002 року відносно нього за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 208, 142 ч.3, 93 п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) по кримінальній справі № І-40/2002.
За висновком суду першої інстанції подана засудженим заява не містить обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких зазначено обставин у відповідності до визначених ч. 2 ст. 459 КПК України.
Судом зазначено, що доводи засудженого щодо незаконності складу колегії суддів Дніпропетровського обласного суду з заявлених ним підстав не є нововиявленими обставинами в розумінні ч.2 ст. 459 КПК України.
В апеляції:
- захисник просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2002 року по справі № 1-40/2002 за нововиявленими обставинами, скасувати зазначений вирок та направити кримінальну справу щодо ОСОБА_5 на новий судовий розгляд за підсудністю для прийняття законного та справедливого судового рішення.
В обґрунтування вимог вказує, що народний засідатель ОСОБА_9 не мала повноважень на участь в розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_5 , у зв`язку з чим справа відносно нього розглянута незаконним складом суду.
Вказує, що оскаржена ухвала не відповідає фактичним обставинам та не підтверджується доказами, дослідженими в процесі судового розгляду заяви ОСОБА_5 ..
Заслухавши засудженого та його захисника, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, а доводи захисника засудженого щодо незаконності оскарженої ухали через невідповідність висновків суду фактичним обставинам, не підтвердження доказами, дослідженими в процесі судового розгляду, є безпідставними і необґрунтованими.
Перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами, визначенні в статті 459 КПК України, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Суд першої інстанції об`єктивно встановив, що зі змісту заяви засудженого, в ній не міститься обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених, вичерпний перелік яких зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він є достатньо обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи та узгоджується з зазначеними вище вимогами закону, оскільки наведені обставини в заяві засудженого та доводи, викладені в апеляційній скарзі захисником, є поза межами визначених вище вказаною нормою закону підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
За ствердженнями, наведеними як в заяві засудженого ОСОБА_5 так і в апеляційній скарзі захисника, підставами для перегляду вироку за нововиявленими обставинами є передбачені п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, згідно з яким нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Такими обставинами, які не були відомі Апеляційному суду Дніпропетровської області при ухваленні вироку 20.05.2002 року відносно ОСОБА_5 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 208, 142 ч.3, 93 п.п. «а», «г», «ж», «з», «і», 70 КК України (в редакції 1960 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (кримінальна справа № І-40/2002), на думку сторони захисту є те, що кримінальна справа щодо засудженого була розглянута незаконним складом суду та рішення в такій справі є незаконним і підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки ОСОБА_9 , яка приймала участь у розгляді зазначеної вище кримінальної справи в якості народного засідателя, не входила до діючого на той час списку народних засідателів Апеляційного суду Дніпропетровської області, прийнятого рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів за № 275-13/ХХІІІ від 20 жовтня 2000 року, і не була призначена до участі в розгляді зазначеної кримінальної справи Головою Апеляційного суду Дніпропетровської області. А від так, вказана особа взагалі не мала жодних повноважень на прийняття участі у розгляді будь-якої судової справи в якості народного засідателя і фактично являлась сторонньою особою.
При перевірці зазначених доводів захисника засудженого колегією суддів, перевіривши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та безпосередньо також вивчивши матеріали провадження, встановлено, що судом першої інстанції, керуючись законом, також ретельно зазначені доводи ОСОБА_5 , викладені в його заяві, в повному обсязі перевірялися, надавалася належна оцінка доказам, на які посилався засуджений з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що оскільки вирок судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 1-40/2002 постановлений 20 травня 2002 року, то необхідним було встановлення фактичних даних про наявність повноважень та обрання як народного засідателя ОСОБА_9 на час розгляду кримінальної справи та постановлення Вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року за вчинення злочинів передбачених ст. ст. 208, 142 ч.3, 93 п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) по кримінальній справі № І-40/2002, повноваження якої підтверджені Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року «Про народних засідателів обласного суду».
Крім того, вирок Дніпропетровського обласного суду від 20 травня 2002 року було оскаржено до Верховного Суду України засудженим ОСОБА_5 , однак жодних посилань на незаконність складу суду засудженим у скарзі не зазначалось. Не було встановлено й таких обставин Верховним судом України та ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 26 листопада 2002 року вирок судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 20 травня 2002 року в порядку ст. 395 КПК України змінений шляхом виключення з вироку рішення про застосування щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 конфіскації майна. В іншій частині вирок суду залишений без змін.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи засудженого щодо незаконності складу колегії суддів Дніпропетровського обласного суду з заявлених ним підстав, оскільки в процесі розгляду заяви засудженого місцевим судом були встановлені фактичні дані щодо призначення ОСОБА_9 як народного засідателя, та виконання нею обов`язків народного засідателя в межах даного кримінального провадження по час постановлення вироку від 20 травня 2002 року, яка була обрана народним засідателем за Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 133-6/ХХІІІ від 15 травня 1999 року «Про народних засідателів обласного суду» строком на п`ять років, тобто до 15 травня 2004 року, та що зазначені обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного суду, яка викладена у постанові від 20.04.2021 року справа № 175/4663/17, провадження № 51-4267км20.
Доводи захисника про те, що місцевий суд не розглянув другу підставу відсутності повноважень народного засідателя у ОСОБА_9 , а саме порушення порядку її залучення до участі у розгляді кримінальної справи щодо нього, колегія суддів відхиляє на підставі вищевикладеного, зазначивши, що порядок залучення, обрання присяжних та виконання ними своїх обов`язків охоплюється процесом залучення присяжних, законна участь яких була, в тому числі, перевірена Верховним судом України під час здійснення провадження за апеляційною скаргою засудженого.
Колегія суддів також при вирішенні даного питання враховує правові позиції, викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Отже, суд першої інстанції при розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами дотримався справедливого балансу між можливістю перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Зазначене повністю відповідає висновку, наведеному в постанові Верховного суду від 23 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19, де зазначено, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нововстановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Отже, суд першої інстанції дійшов цілком об`єктивного і законного висновку про відсутність підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами та належним чином мотивував таке своє рішення.
Враховуючи викладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судового рішення не вбачається, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника засудженого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2022 року за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2002 року за нововиявленими обставинами по кримінальній справі № 1-40/2002, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4