Дата документу 25.05.2022 Справа № 337/1873/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/602/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/1873/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27.02.2021 року приблизно о 15 годині, знаходячись в приміщенні магазину «Модний City» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Героїв 93-ї бригади, буд.6, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відкрито заволодів двома чоловічими демісезонними куртками, які знаходились в картонній коробці на підлозі торгівельного залу. Після чого залишив місце події, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1267,18 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та виправдати його за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК. Свої вимоги мотивував тим, що суд безпідставно відхилив його клопотання про допит свідків сторони захисту, хоча їх покази спростовують висунуте йому обвинувачення та мають істотне значення для прийняття законного рішення. Також суд не долучив до справи письмові докази, які вказують на те, що він мав товар для продажу і який у нього забрала потерпіла для подальшої реалізації на свою користь. Також суд не взяв до уваги, що у свідка ОСОБА_10 перед ним був борг на загальну суму 18000 грн. і він прийшов до магазину саме для повернення боргу. З цього приводу у нього з ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого він порвав свою куртку і ОСОБА_10 добровільно за порвану куртку віддала йому дві чоловічі куртки. Відтак, він не заволодівав майном потерпілої поза її волею, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. Крім того, впізнання особи за фотознімками проводилися з істотними порушеннями вимог ст.228 КПК, а тому протоколи даних слідчих дій повинні бути визнані недопустимими доказами. Протокол огляду місця події від 27.02.2021 року також є недопустимим доказом, оскільки дана слідча дія проводилася без дозволу суду, а також власника майна. А судом у вироку не наведено правових підстав для проведення такої слідчої дії.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну правову оцінку.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов такого висновку на підставі:

- показів свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 27.02.2021 року вона знаходилась в магазині «Модний City» по вул.Гудименко, б.6. Вона була в торгівельній залі, коли побачила як зайшов чоловік в шапці з козирком, в якому вона впізнала ОСОБА_8 . Він став питати про гроші, на що вона відповіла, що донька все заплатила. Проте він сказав, що заплатили несвоєчасно, а тому будуть платити як він скаже. Вона хотіла вийти до першого залу, але Білодід перегородив їй дорогу і став заштовхувати в другий зал. Сказав, якщо немає грошей, візьме речами. На підлозі стояли коробки з новим товаром, який вона лише почала розбирати. ОСОБА_12 став копатися в коробках, вона намагалась перешкоджати йому, але він відштовхнув її, взяв чоловічі куртки з коробки. Вона намагалась їх відібрати, але він тулубом закривав їх, не давав їй можливості обійти його. Вона побігла закрити вхідні двері, за якими знаходилась кнопка виклику охорони, але Білодід натиснув на двері, вдаривши її по спині. Від тиску скло з його боку розбилось. Він сказав, що порізав куртку і вийшов з магазину. Вона вийшла за ним і кричала, щоб він повернув речі;

- показів свідок ОСОБА_13 , яка пояснила, що після обіду вона заходила до магазину одягу «Модний City» по вул.Гудименко, б.6. На сходах зустріла чоловіка, який швидко вийшов з магазину та спускався сходами їй назустріч. Зліва під пахвою чоловік щось тримав, темні речі, схоже на куртки. За ним вслід вийшла продавець магазину і кричала, щоб він повернув куртки. Під час допиту зазначила, що цим чоловіком був обвинувачений ОСОБА_8 .

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколу огляду місця від 27.02.2021 року, в якому зафіксовано обстановку в приміщенні магазину «Модний City» за адресою: вул.Героїв 93-ї бригади, б.6; протоколу слідчого експерименту від 01.03.2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , яка розповіла та показала обставини події, що мали місце 27.02.2021 року; протоколів пред`явлення свідкам ОСОБА_11 та ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких свідок ОСОБА_11 впізнала на фото ОСОБА_8 як особу, яка вимагала у неї грошові кошти та заволоділа двома чоловічими куртками, а свідок ОСОБА_13 впізнала на фото ОСОБА_8 як особу, яка вибігала з магазину з чоловічими куртками; висновком товарознавчої експертизи.

Отже встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він прийшов до магазину з метою повернення боргу, який йому нібито була винна свідок ОСОБА_11 . Адже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений відкрито викрав чоловічі куртки не в рахунок погашення боргу, а як він зазначив в рахунок компенсації за пошкодження його власної куртки об скло пошкодженої ним же самим двері магазину. При цьому за встановлених фактичних обставин кримінального провадження свідок ОСОБА_11 за жодних обставин не повинна була компенсувати будь-які пошкодження одягу обвинуваченого. Заперечувала проти цього і усіляко перешкоджала протиправному вилученню зазначеного майна.

Більш того, як потерпіла, так і свідок ОСОБА_11 категорично заперечували проти наявності будь-яких боргових зобов`язань перед обвинуваченим ОСОБА_8 , і такі заперечення не були спростовані стороною захисту.

Посилання обвинуваченого на те, що свідок ОСОБА_11 добровільно віддала йому дві чоловічі куртки, є непереконливими. Адже свідок ОСОБА_11 категорично заперечила дану обставину та наполягла на тому, що обвинувачений самовільно забрав дві чоловічі куртки та на її вимоги повернути зазначені речі не реагував. При цьому колегія суддів враховує і ту обставину, що свідок ОСОБА_11 , на відміну від обвинуваченого, була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Її покази не суперечать іншим зібраним доказам, є логічним і послідовними, а тому суд не мав підстав не довіряти свідку. Її покази в силу ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено в основу вироку.

Для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Сам обвинувачений не заперечував тієї обставини, що зазначені чоловічі куртки йому не належать, а відтак усвідомлював, що зазначені речі є чужими для нього. Жодних речових прав на них обвинувачений не мав. Його дії по викраденню чоловічих курток вчинялися у присутності свідка ОСОБА_11 , для якої дії обвинуваченого носили протиправний характер.

За наведених обставин колегія суддів відкидає заперечення апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду через те, що під час судового розгляду не були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та через недолучення до справи письмових доказів сторони захисту колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні від 27.07.2021 року суд першої інстанції ухвалив викликати в судове засідання свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . При цьому суд також ухвалив викликати і свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були зазначені стороною обвинувачення в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Проте свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилися. Їх явку в судове засідання сторона захисту не забезпечила.

Із журналу судового засідання від 14.09.2021 року вбачається, що після закінчення стадії допиту свідків та переходу суду до дослідження письмових доказів, суд з`ясував у учасників провадження наявність клопотань та доповнень. Між тим, від учасників провадження, в тому числі і від обвинуваченого, будь-яких клопотань не надійшло, обвинувачений не наполягав на допиті свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Крім того, встановлено, що після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд першої інстанції у відповідності до ст.363 КПК з`ясував у учасників судового провадження чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. Проте від учасників провадження, зокрема і обвинуваченого, будь-яких клопотань не надійшло, у зв`язку з чим суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.

Відповідно до ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК. А тому суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Між тим така обставина, на переконання колегії суддів, не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні від 10.11.2021 року обвинуваченим було заявлено клопотання про долучення до матеріалів провадження письмових доказів, яке було задоволено судом в повному обсязі та даним доказам судом у вироку надана належна оцінка.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений також вказував про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення свідкам ОСОБА_11 та ОСОБА_13 для впізнання особи за фотознімками від 05 березня 2021 року, оскільки він отриманий, на думку обвинуваченого, з порушенням вимог ст.228 КПК.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів не може погодитися із такими доводами обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Згідно з частинами 6, 7 зазначеної статті, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті.

Зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2021 року вбачається, що свідкам ОСОБА_11 та ОСОБА_13 було пред`явлено для впізнання разом з фотознімком, де був зображений ОСОБА_8 , ще три фотознімки. При цьому всі особи, зображені на них, а також самі фотознімки, не мали різких відмінностей між собою та інших особливостей, що могли суттєво вплинути на сприйняття зображення особою, яка впізнає.

Свідкам було поставлене питання щодо прикмет, за якими вони можуть впізнати певну із пред`явлених на фотознімках осіб, на що ОСОБА_11 та ОСОБА_13 кожна окремо вказали на фотознімок із зображенням ОСОБА_8 , описала риси, за якими його впізнають ( ОСОБА_11 - широка спинка носу, вузький розріз очей, ОСОБА_13 по носу та іншим рисам обличчя) та пояснили, за яких обставин його бачили.

Під час судового розгляду вказані особи повторно вказали на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила даний злочин.

Відтак вважати дані цих слідчих дій недопустимими доказами, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, оскільки її проведено згідно з вимогами ст.228 КПК, а зміст протоколів за їх результатами відповідає положенням ст.231 КПК, в том числі в них міститься вказівка на те, що свідки впізнали ОСОБА_8 по фотознімках за рисами обличчя. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би давали підстави для визнання протоколів цих слідчих дій недопустимими доказами, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 27.02.2021 року, оскільки дана слідча дія була проведена без відповідного дозволу суду, а також власника майна, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Виходячи із кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч.1 ст.233, ч.2 ст.234 та ч.2 ст.237 КПК, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, було проведено огляд місця події приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому огляд було проведено за участю потерпілої ОСОБА_9 , яка орендувала дане приміщення і була його користувачем. Потерпіла не заперечувала проти проведення огляду приміщення магазину та будь-яких зауважень з приводу проведеної слідчої дії не висловлювала. Крім самої потерпілої під час цієї слідчої дії були присутні двоє понятих та вівся протокол. Будь-яких обставин, які би викликали сумнів у добровільності згоди потерпілої, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, підстав сумніватися у законності проведення зазначеної слідчої дії, а також вважати протокол огляду місця події від 27.02.2021 року недопустимим доказом, у колегії суддів немає.

Відтак докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Крім того, за приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів. Таке дослідження доказів здійснюється лише за клопотанням учасників судового провадження.

Проте ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження апеляційним судом доказів, з`ясування або встановлення тих чи інших обставин.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відтак, в контексті ст.404 КПК судова колегія не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої інстанції.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Отже, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4