Справа № 712/3599/22
Провадження №1- кс/712/1690/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 19.11.2021 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ватутіне, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України,
ВСТАНОВИВ:
23 травня 2022 року до слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000111 від 19.11.2021.

За даними матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 05.02.2021 № 56 о/с, призначений на посаду заступника начальника сектору реагування патрульної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та має спеціальне звання лейтенанта поліції.

Обіймаючи вказану посаду, будучи зобов`язаним дотримуватися та виконувати положення чинного законодавства, ОСОБА_4 , діючи спільно з поліцейським сектору реагування патрульної поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, капралом поліції ОСОБА_7 , всупереч вимог ст. ст. 19, 27, 28, 29, 64 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 6, 7, 8, 29, 30, 31, 43, 44, 45, 46 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 260-261 КУпАП, вчинив перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчиненого групою осіб без попередньої змови між собою, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 09.11.2021, об 08 год. 00 хв. заступив на добове чергування у складі групи реагування патрульної поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, попередньо пройшовши інструктаж та отримавши табельну зброю, засоби індивідуального захисту і засоби активної оборони (гумовий кийок, засіб, споряджений речовиною сльозогінної та дратівливої дії, засіб обмеження рухомості- кайданки).

Під час несення служби по охороні публічного порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху, спільно з ОСОБА_7 , будучи одягненим у формений одяг, знаходячись на території зони обслуговування № 5 Звенигородського РВП ГУНП Черкаської області, близько 15 год. 45 хв., рухався на службовому автомобілі «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні), обладнаному спеціальними сигнальними світловими, звуковими пристроями та кольорографічними схемами Національної поліції України по вул. Корсунська в с. Почапинці Звенигородського району Черкаської області в напрямку с. Комарівка Звенигородського району Черкаської області.

В цей час, їх увагу привернув саморобний транспортний засіб типу «мотоблок», схожий на трактор, що рухався їм на зустріч, в напрямку центра с. Почапинці Звенигородського району Черкаської області, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поряд з яким сиділа його дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вирішили перевірити вказаний транспортний засіб на наявність реєстраційних документів, тому ОСОБА_4 , який знаходився за кермом службового автомобіля, здійснив маневр розвороту та почав наздоганяти саморобний транспортний засіб типу «мотоблок».

Побачивши вказаний транспортний засіб, з метою його зупинки, увімкнули спеціальний звуковий сигнал.

Не відреагувавши, ОСОБА_8 повернув ліворуч та заїхав у двір власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , після чого його неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 одразу ж закрив ворота.

Зупинившись поряд з вказаним домоволодінням, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію України» та Кримінального процесуального кодексу України, відчинили ворота та самостійно, без належного дозволу і згоди власника зайшли на подвір`я, та не назвавши свої прізвища, посади, спеціальні звання, та не повідомляючи причини і підстави проникнення на територію приватного домоволодіння, почали вимагати від ОСОБА_8 пройти з ними до службового автомобіля, з метою встановлення особи та проведення освідування на стан сп`яніння, на що останній відмовився покинути територію власного домоволодіння. Натомість ОСОБА_8 запропонував працівникам поліції скласти відповідні адміністративні матеріали в нього в дворі.

На вказані дії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відреагував агресивно, у повній не відповідності до ситуації, яка склалася, та діючи спільно з ОСОБА_4 , порушуючи вимоги ст.ст. 29, 42, 43, 44 Закону України «Про національну поліцію», без попередньої змови між собою, достовірно розуміючи, що його особистій безпеці та безпеці інших осіб нічого не загрожує, знаючи про відсутність правових підстав для здійснення заходів, що обмежують права та свободи потерпілого, умисно, явно перевищуючи службові повноваження, безпідставно, без заздалегідь вголос зробленого попередження ОСОБА_8 про можливість застосування відносно нього поліцейських заходів примусу, та не надавши останньому достатньо часу для виконання вимоги поліцейського, у присутності його дружини ОСОБА_9 та неповнолітнього сина ОСОБА_10 намагався застосувати до ОСОБА_8 спеціальний засіб обмеження рухомості кайданки, у яких не було необхідності, так як останній супротиву не чинив.

Будучи незадоволеним незаконними діями працівників поліції ОСОБА_8 почав чинити опір, ховаючи свої руки, ухиляючись тим самим від повноцінного застосування спеціального засобу обмеження рухомості кайданок.

У цей час ОСОБА_9 , захищаючи чоловіка вимагала пояснень та заважала незаконним діям працівників поліції.

На вказані дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 відреагував агресивно, у повній невідповідності до ситуації, яка склалася, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на перевищення службових повноважень, достовірно розуміючи, що його особистій безпеці та безпеці інших осіб нічого не загрожує, умисно наніс удар ногою в область лівої ноги ОСОБА_9 та всупереч положенням наказу від 01.02.2016 № 70 «Про затвердження Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю» дістав з кобури вогнепальну зброю табельний пістолет «Макарова» направив в напрямку ОСОБА_9 , пригрозивши його застосуванням.

У подальшому, під час штовханини та невдалої спроби ОСОБА_8 втекти, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на перевищення службових повноважень, тобто на умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжуються болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, наніс декілька ударів коліном правої ноги по тулубу ОСОБА_8 , та спільно з ОСОБА_7 , звалили потерпілого у металеву конструкцію у вигляді ящика без днища.

У той час, як ОСОБА_8 перебував в положенні лежачі на землі обличчям до верху, ОСОБА_4 продовжуючи перевищувати службові повноваження, порушуючи вимоги ст.ст. 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про національну поліцію» затиснув ОСОБА_8 у металевому ящику своїм тілом, при цьому намагаючись застосувати засіб обмеження рухомості кайданки та безпідставно продовжив застосовувати до потерпілого поліцейські заходи у вигляді прийомів рукопашного бою, а саме удушення шляхом притиснення правою ногою шиї ОСОБА_8 , заламування його рук та нанесення ними ударів об металевий борт ящика, чим спричинив потерпілому фізичний біль та страждання.

У цей час ОСОБА_9 , намагаючись перешкодити застосуванню до ОСОБА_8 кайданок, хватала їх руками та відштовхувала від останнього руки ОСОБА_7 .

На вказані дії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 відреагував агресивно, у повній не відповідності до ситуації, яка склалася, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на перевищення службових повноважень, достовірно розуміючи, що його особистій безпеці та безпеці інших осіб нічого не загрожує, знаючи про відсутність правових підстав для здійснення заходів, що обмежують права та свободи потерпілого, умисно, явно перевищуючи службові повноваження, безпідставно застосував до ОСОБА_9 спеціальний засіб обмеження рухомості кайданки, одягнувши один браслет кайданок на ліве зап`ястя руки ОСОБА_9 , а іншу частину браслету на металеву трубу, таким чином обмеживши її свободу пересування.

Продовжуючи перевищувати свої службові повноваження ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_7 , подавивши спротив ОСОБА_8 , повноцінно застосували до останнього спеціальний засіб обмеження рухомості - кайданки, міцно застібнувши їх на зап`ястках потерпілого, чим спричинили останньому фізичний біль, без ознак катування, обмеживши таким чином його свободу пересування.

Після чого, ОСОБА_4 взяв за кайданки та витягнув ОСОБА_8 з металевого ящика та спільно з ОСОБА_7 підвели на ноги і утримуючи за руки та кайданки, силою вивели ОСОБА_8 з власного подвір`я та примусово посадили на заднє сидіння службового автомобіля.

У подальшому, ОСОБА_4 повернувся та звільнив ОСОБА_9 від спеціального засобу обмеження рухомості - кайданок.

Близько через одну годину, після приїзду швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 було звільнено від спеціального засобу обмеження рухомості - кайданок.

У подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в цей же день не вчинили дій, які в силу вимог ч. 1 ст. 261 КУпАП України зобов`язані були вчинити, а саме не склали протокол про адміністративне затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у якому повинні зазначатися дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу затриманого, час і мотиви затримання.

Окрім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , проігнорували вимоги ч. 2 ст. 261 КУпАП України відповідно до яких про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в порушення вимог ч. 3 ст. 261 КУпАП України не проінформували центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок адміністративного затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , грубо порушили встановлений порядок адміністративного затримання особи, проігнорували вимоги КУпАП України щодо належної реалізації заходів забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, чим вчинили дії, виконання яких дозволяється тільки з додержанням особливого порядку, за відсутності цих умов.

Внаслідок умисних протиправних дій працівників правоохоронного органу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які полягали у застосуванні насильства та вчинення болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого, ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки з переломом восьмого ребра справа по передній поверхні, травми правого передпліччя з переломом правої променевої кістки в нижній третині, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, множинні гематоми (крововиливи) тулуба які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок умисних протиправних дій працівників правоохоронного органу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які полягали у застосуванні насильства та вчинення болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілої, ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна лівого променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, внаслідок вчинення умисних протиправних дій, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , спричинили істотну шкоду охоронюваним законом правам громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на повагу до їх гідності, свободи та особистої недоторканості, що передбачені ст. ст. 28, 29 Конституції України, свободу вибору місця свого знаходження, передбачену ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанні України» та закріплену Загальною декларацією прав людини від 10.12.1948, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16.12.1966, Конвенцією про захист прав людини від 04.11.1950 та протоколами до неї, а також іншими ратифікованими міжнародними договорами України, а також підриву авторитету та престижу органів державної влади в особі органів Національної поліції України.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, а саме перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

23 травня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку слідчого, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема:

1) відомостями протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 22.12.2021;
2) відомостями протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 22.12.2021;
3) висновком службового розслідування від 26.11.2021;
4) відомостями протоколу огляду відеозапису з нагрудних камер поліцейських від 20.01.2022;
5) відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2022;
6) відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2022;
7) відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2022;
8) відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2022;
9) протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 25.01.2022;
10) протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 25.01.2022;
11) відомостями протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 25.01.2022;
12) відомостями протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 22.12.2021;
13) відомостями висновку експерта №02-01/50 від 04.02.2022
14) відомостями висновку експерта №02-01/51 від 04.02.2022
Злочин, вчинений ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Слідчий у клопотанні зазначає, що забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків неможливо без застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити інше кримінальне правопорушення;

Тому, зважаючи на перелічені вище ризики, забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків неможливо без застосування данного запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 особистого зобов`язання є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків перед органами досудового розслідування, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від органів досудового розслідування, та суду ураховуючи те, що він вчинив злочин та з метою запобігання безпосередньо впливати на потерпілих, свідків кримінального правопорушення шляхом умовляння, підкупу, погроз, схиляння їх до зміни чи дачі неправдивих показань під час здійснення досудового розслідування, а також здійснення аналогічних дій шляхом телефонного зв`язку, через мережу Інтернет або через спільних знайомих чи в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню зокрема вчиненням активних дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставами для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, за який Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що підозрюваний вчинив злочин, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з указаним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор клопотання повністю підтримав, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, не заперечували проти клопотання слідчого.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників судового засідання, слідчий суддя робить наступні висновки.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000111 від 19.11.2021.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000111, відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено за фабулою: «до Черкаської обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_9 , згідно якої 09.11.2021 працівники Звенигородського РВП ГУНП в Черкаської області, за місцем проживання останньої за адресою: с. Почапинці, Звинигородського району Черкаської області, перевищуючи службові повноваження, здійснили насильницькі дії до її чоловіка ОСОБА_8 , що виразилось у застосуванні спеціальних засобів.» - правова кваліфікація ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України.

23 травня 2022 року старшим слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру, зідно якої ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, а саме перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом, за клопотанням прокурора.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено наявність передбачених законом обставин, які свідчать про необхідність застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 .
Звертаючись до слідчого судді з указаним клопотанням, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, указує на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Також зазначає, що ОСОБА_4 може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні щляхом умовляння, підупу, погроз, схиляння їх до змін показів.

Оцінюючи зазначені слідчим ризики в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що зазначені у клопотанні ризики доведені.
З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків перед органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 найменш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк два місяці з моменту постановлення ухвали, але не пізніше ніж до закінчення строку досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 32, 110, 131-132, 176 179, 193, 194, 369 372, 376 КПК України, слідчий судя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-без дозволу слідчого, прокурора, або суду не відлучатися за межі Черкаської області;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та експертами, а також з іншими учасниками даного кримінального провадження.

Попередити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії запобіжного заходу протягом двох місяців з моменту постановлення ухвали, але не пізніше ніж до закінчення строку досудового розслідування.
Копію цієї ухвали негайно вручити підозрюваному після оголошення ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1