Справа № 504/949/22
Номер провадження 1-і/504/6/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2022 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

н/л обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000081 від 15.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
До канцелярії суду надійшло клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Згідно п.20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи, що головуючий суддя у справі №504/949/22 ОСОБА_6 , у зв`язку з перебуванням у відпустці не може взяти участь у судовому засіданні з розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, тому останнє передано на розгляд судді ОСОБА_1 , який визначений в порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України, з урахуванням положень п.20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 15.04.2022 приблизно о 16:10 год. ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась назустріч, тримала в руках власну жіночу сумку з гаманцем, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення належного ОСОБА_7 гаманця з грошовими коштами.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, приблизно о 16:00 год. 15.04.2022, коли ОСОБА_7 пройшла повз ОСОБА_4 , останній підійшов позаду неї та скориставшись її відвернутою увагою та відсутністю сторонніх осіб, достовірно знаючи про дію в Україні військового стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, шляхом ривка з жіночої сумки ОСОБА_7 відкрито викрав шкіряний жіночий гаманець чорного кольору, вартістю 200 гривень 00 копійок, в якому знаходились гроші в загальній сумі 1320 гривень 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілої ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 1520 гривень 00 копійок.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто, грабіж, вчинений в умовах воєнного або надзвичайного стану, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 16.04.2022 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 08.08.2022 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.08.2022 року обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» залишено без змін та продовжено його дію на строк до двох місяців, а саме до 02.10.2022 року, включно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання у повному обсязі та просив суд продовжити дію раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризики, враховані судом при обрані вказаного запобіжного заходу не зменшилися та залишаються актуальними даний час.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд клопотання у її відсутність.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради та інспектор СЮП ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора виходячи з наступного.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто, грабіж, вчинений в умовах воєнного або надзвичайного стану, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження стало доведення перед судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того що, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, для застосування обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Інші істотні обставини, які б мали бути враховані судом при визначенні можливості зміни запобіжного заходу стороною захисту не наведені.

Доказів, наявності важких захворювань та захворювань психічного характеру у обвинуваченого у теперішній час у справі не має.

Суд розглянувши клопотання встановив, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Суд вважає, що встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тому суд приходить до висновку щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

Також судом враховується, що розмір застави, відповідно до ст.183 КПК України встановлюється або не визначається за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас це питання не вирішується при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.177,331,369,392,492 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін та продовжити його дію на строк до двох місяців, а саме до 27.11.2022 року, включно.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для вручення обвинуваченому, а також для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1