Справа № 509/4090/22
УХВАЛА

06 жовтня 2022 року смт. Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи в підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000981 від 22.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліман Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого: 15.02.2005 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 28.09.2006 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 286, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 5 років; 25.08.2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, 20.09.2011 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 5 днів; 02.07.2013 року Болградським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
03 жовтня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від Одеської обласної прокуратури надійшов затверджений прокурором ОСОБА_6 обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

На стадії досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05.09.2022 року на строк до 08.10.2022 року.

Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту в даному кримінальному провадженні.

03.10.2022 прокурором ОСОБА_6 подано до суду клопотання про обрання обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України (в редакції від 12.08.2012 року), тобто: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди.
Вказані кримінальні правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, тяжким та особливо тяжким. злочинами. Тяжкість злочинів свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику того, що ОСОБА_4 може продовжувати переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілу з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, обвинувачений непрацюючий, обвинувачується у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти особи та проти її власності, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. ОСОБА_4 тривалий час не проживає за останнім відомим місцем проживання. Єдиний близький родич - рідна сестра не мала відомостей про місцезнаходження підозрюваного під час його пошуку та не підтримує з ним зв`язку. Тривалий час ОСОБА_4 перебував у розшуку та ухилявся від явки до органу досудового розслідування, повідомлення про підозру направлялось за останнім відомим місцем проживання (в якому ніхто не проживає) та до Лиманської сільської ради, на території якої він проживав, для вручення підозрюваному. При здійсненні 08.09.2021 слідчим виклику підозрюваного ОСОБА_4 до СУ ГУНП в Одеській області у телефонному режимі, останній двічі запевнив, що прибуде, однак пізніше повідомив про зміну дати свого прибуття на початок жовтня 2021 року, після чого на зв`язок не виходив та на телефонні виклики не відповідав.
Як наслідок його дій, ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання і стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, на думку прокурора, на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час судового розгляду справи.

04.10.2022 року захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 подано до суду письмові заперечення стосовно клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свої заперечення обгрунтовує тим, що в клопотанні не зазначено та не надано оцінки можливості застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не доведено, що запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Вважає, що при обранні найсуворішого виду запобіжного заходу не повинно враховуватись лише тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.
Крім того, переховуватись від органів слідства та суду ОСОБА_4 наміру не має, оскільки постійно проживає в м. Києві зі своєю родиною - дружиною та малолітньою дитиною, 2019 року народження, неофіційно працює на ринку, утримує свою родину.
Враховуючи введений на всій території України воєнний стан, запроваджено комендантську годину та певні обмеження, а також те, що ОСОБА_4 є особою призовного віку, вважаємо, що вказані обставини також нівелюють змогу переховатися або втекти від органів розслідування та суду.
Доводи клопотання, що ОСОБА_4 переховувався від органів слідства є недоведеними, оскільки ОСОБА_4 був волонтером на прикордонній території та приймав участь в обороні України в зоні АТО, відтак не завжди міг бути на телефонному зв`язку, а також вільно пересуватись. Переховуватись від органів слідства він наміру не мав.
Будучи затриманим та доставленим до м. Одеси в приміщенні ІТТ та приміщенні Київського районного суду м. Одеси він двічі втратив свідомість, йому викликалась невідкладна швидка допомога «103», в нього відсутня кінцівка - ліва рука, крім того, наявний складний перелом лівої ноги та потрібне невідкладне оперативне втручання (докази - фотофіксація з приміщення суду, відповіді на адвокатські запити щодо стану здоров`я обвинуваченого додаємо).
Крім того, в клопотанні безпідставно зазначено, що ОСОБА_4 також може впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2019 року було засуджено ОСОБА_8 (який разом з ОСОБА_4 проходив обвинуваченим ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України відносно ОСОБА_9 ). Вирок набрав чинності, всі обставини кримінальних правопорушень вже встановлені, потерпіла та свідки вже були допитані в суді, відтак твердження прокурора в частині можливого впливу на покази потерпілої та свідків збоку ОСОБА_4 є безпідставними.
Звертає увагу суду, що доказів будь-якого впливу або залякування прокурором не доведено, тож вказані твердження є необґрунтованими.
Суду нічого не заважає, в разі застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або іншого запобіжного заходу, більш м`якого ніж тримання під вартою, покласти на ОСОБА_4 додатковий обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якою особою, зокрема потерпілою, свідками, іншими особами визначеними суддею.
Твердження, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, на думку захисту, свідчить наразі й про те, що останній не має матеріальних ресурсів для переховування, не маючи для цього і зв`язків, а також це є не його виною, а є проблемою в цілому в державі, де не оформлення трудового договору з працівником стало масовим явищем.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, особу та стан здоров`я обвинуваченого, вважає обґрунтованим застосування у відношенні ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з викладених в ньому підстав.

Захисник ОСОБА_5 при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його задоволення заперечувала, посилаючись на обгрунтування, викладені в письмових запереченнях. Крім того, пояснила, що обвинуваченому ОСОБА_4 терміново необхідне оперативне втручання через перелом ноги, про що має відповідні медичні довідки, які отримала лише 06.10.2022 року, однак до суду не мала змоги направити вказані довідки з технічних причин. В умовах СІЗО таке оперативне втручання здійснити неможливо.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, письмові заперечення на клопотання прокурора з додатками, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява N 33977/96) від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжних заходів є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання, сукупністю даних про матеріальний та соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Судом встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, прокурор зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень (нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого), за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої. Обвинувачений має не зняті та не погашені чотири судимості, в тому числі і за вчиненні умисних корисливих тяжких злочинів, що також свідчить про наявність ризику вчинення інших корисливих кримінальних правопорушень.

Суд погоджується із стороною захисту про наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, оскільки він одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та місце реєстрації. Однак, суд також враховує ті обставини, що до затримання обвинуваченого він постійно проживав не за місцем реєстрації в м.Одесі, а в м.Києві, стосовно обвинуваченого здійснювались розшукові заходи. евідомо за який рахунок проживає, що також свідчить про наявність ризику вчинення інших корисливих кримінальних правопорушень.

При цьому, суд не погоджується із твердженнями прокурора про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки він висловлений у формі припущення, будь-якого впливу або залякування з боку обвинуваченого до потерпілої чи свідків в даному кримінальному провадженні прокурором не доведено.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, немає.

Згідно довідки Одеської міської медичної частини № 21 від 12.09.2022 року №262/ОММЧ-21-22-вн, обвинувачений ОСОБА_4 оглядався хірургом. Зломав ногу в кінці червня. На протязі місяця перебував в гіпсі. 26.08.2022 року гіпс було знято лікарем (зі слів), після чого гомілка змінила форму та стала боліти. В 2012 році переніс ампутацію лівого передпліччя в нижній третині. Діагноз неконсолідований перелом кісток лівої гомілки в нижній третині. Стан після ампутації лівого передпліччя в нижній третині (2012). Рекомендовано: рентгенографія лівої гомілки, консультація травматолога. З метою знеболення ібупрофен по 1 таб. 2 р. д. №10.

Згідно довідки Одеської міської медичної частини № 21 від 30.09.2022 року №304/ОММЧ-21-22-вн, обвинуваченому ОСОБА_4 12.09.2022 року проведена рентгенограма лівої гомілки в 2-х проекціях. Косий перелом нижньої третини малогомілкової кістки. 13.09.2022 року консультація хірурга. Діагноз: перелом нижньої третини малогомілкової кістки. З метою знеболення ібупрофен по 1 таб. 2 р. д. №10. 23.09.2022 року огляд невропатолога. Діагноз: астено-невротичний синдром. Призначено лікування.

Інших доказів про те, що обвинувачений потребує термінового оперативного втручання, та яке в умовах медичної частини при слідчому ізоляторі не можливо провести, стороною захисту не представлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості скоєного, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи встановлені при розгляді клопотання підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, суд вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч.4 ст.183 КПК України, за змістом якої суд вправі не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 314, 331, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 грудня 2022 року включно, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу припиняє свою дію 05 грудня 2022 року.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд.

Повний текст ухвали складено 10.10.2022 року.

Суддя: ОСОБА_1