ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/678/22 Справа № 204/8916/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства в частині призначеного покарання та звільнення від ув`язнення, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року у відповідність до чинного законодавства в частині призначеного покарання та звільнення від ув`язнення.
Як встановлено судом, вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року засуджений ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 17, .п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України на підставі ст. 42 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначене остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року було залишено без змін.
Вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року набрав законної сили 16 січня 2001 року.
Постановою Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року було приведено вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року у відповідність з Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року), виключено ч. 1 ст. 145 КК України. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2011 року постанову Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року залишено без змін.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого в частині заміни покарання у виді довічного позбавлення волі, порушуючого Конституцію України та статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на певний строк позбавлення волі для виконання рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на дату розгляду справи вказане рішення Конституційно Суду України перебуває на розгляді Верховної Ради України, та зміни до ст. 81 та ст. 82 КПК України на момент розгляду клопотання засудженого не внесені. Окрім цього, суд зазначив, що відповідно зазначеного Рішення Суду, визнано неконституційними положення ст. ст. 81, 82 КК України, а не вид покарання - довічне позбавлення волі. Суд зазначає, що покарання у виді довічного позбавлення волі не визнавалось незаконним та неконституційним а ні Європейським судом з прав людини, а ні Конституцією України.
Таким чином, суд діючи в межах Конституції України, Кримінально процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник засудженого в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що з висновками суду про відсутність правового врегулювання порядку застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та порядку звільнення від відбування покарання на підставі закону про амністію або акту помилування сторона захисту не погоджується, оскільки в своєму клопотання засуджений ставив питання про застосування до нього саме вимог Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року №6-р(11)/21, в яких зазначаються підстав звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на вид покарання з позбавленням волі на певний строк, врахувавши йому вже відбутий термін покарання у розмірі 23 років.
Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своєї апеляційної скарги засуджений зазначає, що станом на сьогодні є достовірно встановлений рішенням Конституційного Суду України факт, що призначене йому за вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року покарання у виді довічного позбавлення волі, яке скоротити неможливо, суперечить положенням ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. ст. 3, 23, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 63 Конституції України, а відтак, на думку засудженого, суд першої інстанції, керуючись принципом верховенства права, мав би привести вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року в частині призначеного йому покарання у відповідність рішенню Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року за №6-р(ІІ)/2021.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник засудженого та засуджений під час судового засідання свої апеляційні скарги підтримали, але змінили вимоги, зокрема просили скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства в частині призначеного покарання та звільнення від ув`язнення, з підстав та мотивів, наведених у поданому клопотання до суду першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника та засудженого заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі - позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
У відповідності зі ст. 64 КК України довічне позбавлення волі є безстроковим основним видом покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Як вбачається із матеріалів справи, вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року засуджений ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 17, .п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України на підставі ст. 42 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначене остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року було залишено без змін.
Вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року набрав законної сили 16 січня 2001 року.
Постановою Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року було приведено вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року у відповідність з Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року), виключено ч. 1 ст. 145 КК України. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2011 року постанову Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року залишено без змін.
Що стосується доводів засудженого та його захисника про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, порушуючого Конституцію України та статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на певний строк позбавлення волі для виконання рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких вимог засудженого та його захисника, з огляду на наступне.
Розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, колегія суддів враховує наявність рішення Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/2021, згідно змісту якого суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Також, було зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст. ст. 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
В пункті 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційний Суд України вказав таке: «З метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України, а також з огляду на міжнародні зобов`язання, що їх взяла на себе Україна шляхом набуття членства в Раді Європи, обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення».
Водночас, на даний час процедура розгляду таких клопотань відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена, тобто відсутня належна правова процедура і механізм її реалізації, а тому привести вирок у відповідність з чинним законодавством, і як наслідок замінити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на сьогоднішній момент неможливо, оскільки відсутні правове врегулювання даного питання на державному законодавчому рівні, шляхом в несення відповідних змін до кримінального процесуального та кримінального законів України, якими керуються суди при здійсненні своїх повноважень. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що у випадку законодавчого запровадження належної правової процедури, останній не позбавлений права звернення з відповідною заявою у визначені кримінально-процесуальній формі.
Поміж іншого, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку про те, що, окрім відсутності правового механізму для реалізації прав засуджених до довічного позбавлення волі на заміну такого покарання на більш м`яке або умовно-дострокове звільнення від відбування такого покарання, засуджений як в своїй апеляційній скарзі, так і в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції в обґрунтування своїх вимог не навів жодних обставин, які б давали підстави стверджувати про значне зменшення суспільної небезпеки засудженого, його виправлення та усвідомлення ним ступнею тяжкості та небезпечності вчиненого злочину.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства в частині призначеного покарання та звільнення від ув`язнення залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4