Романівський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
14 червня 2022 року Романівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Романів кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, з неповною загальною середньою освітою, раніше судимого

вироком Романівського районного суду Житомирської області від 20.11.2009 року за частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК України) із застосуванням положень статті 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

вироком Любарського районного суду Житомирської області від 07.10.2010 року за частиною 2 статті 263 КК України із застосуванням положень статті 71 КК України до 6 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2022 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в житловому по АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_9 , де між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 раптово, на ґрунті неприязних відносин, виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

В цей час та місці ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, наблизився до ОСОБА_11 та умисно ліктем руки наніс удар в область голови та в подальшому наніс ще один удар ногою в область голови, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу в кухні вищевказаного житлового будинку. Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії наніс ще декілька ударів кулаками рук в область голови та правою ногою в область тулуба ОСОБА_10 . В подальшому останні залишили помешкання ОСОБА_9 , та пішли по вулиці Голуба в с. Гордіївка Житомирського району в напрямку свого місця проживання, проходячи повз місцевий ставок, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії наніс ще декілька ударів кулаками рук в область голови та тулуба ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової та лицевої травми, у вигляді саден та синців на обличчі, переломів кісток гайморових пазух, перелому латеральної стінки лівої орбіти крововиливів у м`які покрови голови, субдуральної гематоми (крововилив під тверду мозкову оболонку), крововиливу під м`яку мозкову оболонку й геморагічного забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю останнього.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 121 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 за пред`явленим йому обвинуваченням винуватим себе визнав повністю та погодився з правовою кваліфікацією, не оспорив обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду пояснив, що кримінальне правопорушення вчинене ним саме за таких обставин.

Враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорили обставини скоєння злочину, з`ясувавши, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши відповідні процесуальні наслідки, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно вищевказаних обставин.

Суд враховує вимоги статті 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з урахуванням того, що особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначенні обвинуваченому покарання суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , відповідно до положень статті 12 КК України є тяжким злочином.

ОСОБА_5 раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, не працює, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, як такий, що не працює та раніше судимий, при цьому в характеристиці зазначено про відсутність скарг та повідомлень з приводу його поведінки, і що останній ввічливий та привітний.

З приводу обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд враховує правові позиції Верховного Суд з цього приводу.

Так, у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 672/1402/17 визначено, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, визнання висновку експерта недопустимим доказом в цьому провадженні, не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.

При цьому, відповідно до правових позицій в постановах від 12.11.2019 року по справі 556/588/18 та від 12.02.2020 року по справі 363/1220/16-к Верховний Суд вважає в цілому правильною існуючу судову практику, що ґрунтується на рекомендаціях пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, "має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку". Оскільки факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину (на відміну від деяких інших обставин, що обтяжують покарання) безпосередньо пов`язаний із подією злочину, суд може самостійно визнати це обставиною, що обтяжує покарання, за умови, якщо цей факт, не будучи зазначеним в обвинувальному акті в переліку обставин, що обтяжують покарання, тим не менше, був указаний при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Тому враховуючи, що факт перебування ОСОБА_5 05.02.2022 року в стані алкогольного сп`яніння не підтверджений документально, проте визнається обвинуваченим і був вказаний при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, суд приходить до переконання про необхідність визнання такого факту обставиною, що обтяжує його відповідальність.

З урахуванням ж того, що в ході судового провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні правопорушення, активно співпрацював з органами досудового розслідування на стадії досудового розслідування, критично оцінює свій вчинок та частково визнав позов потерпілої, суд приходить до переконання про наявність обставини, що пом`якшує його покарання - щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи наявність у ОСОБА_5 непогашених судимостей та обставини, що обтяжує покарання, суд не вважає за можливе призначити покарання у мінімальному розмірі в межах санкції частини 2 статті 121 КК України. З цих же підстав, та за відсутності обставин, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 66 КК України, також відсутні підстави для застосування положень статті 69-1 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

З урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявності обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 121 КК України, але не у максимальному розмірі. Саме таке покарання на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Долю визнаних речовими доказами речей, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області слід вирішити згідно вимог статті 100 КПК України.

В ході кримінального провадження ОСОБА_5 06.02.2022 року було затримано та в подальшому щодо нього було обрано а також продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в зв`язку з існування ризику переховування від суду. Судом враховується, що ризик, який був встановлений при обрані щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при продовження строку його дії не зменшився, та не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному запобіжному заході у виді тримання під вартою.

При цьому, строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню до відбутого строку призначеного ОСОБА_5 покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом положень статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1201 цього ж Кодексу визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена, він визнаний цивільним відповідачем, а ОСОБА_7 цивільним позивачем, позовні вимоги потерпілої щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди суд вважає обґрунтованими. Щодо визначення розміру цих вимог, суд зважає на таке.

Так, потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 500000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 46375,90 грн.

В ході судового провадження обвинувачений позов визнав частково - повністю визнав розмір матеріальної шкоди в сумі грн. 46375,90 грн. та частково розмір моральної шкоди в сумі 250000 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала свій позов в розмірі, який визнав обвинувачений.

Захисник обвинуваченого зазначив, що в зв`язку відсутністю доказів не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з його підзахисного коштів в сумі 25000 грн. на надгробний пам`ятник та плиту.

Потерпілою було подано до позову та досліджено судом в ході судового розгляду докази витрат на лікування, поховання і на поминальний обід, зокрема копії чеків про придбання товарів в аптеках, та накладних про придбання товарів і послух на загальну суму 21 375,90 грн.

Разом з тим, розмір шкоди, що полягає у витратах на придбання (чи попереднє замовлення) потерпілою надгробного пам`ятники та плити на суму 25000 грн. не доведено, жодних доказів на підтвердження розміру такої шкоди суду не надано, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

В ході судового розгляду було встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 зазнала моральних страждань з приводу смерті сина, позбавлена можливості підтримки з його боку, участі у її житті, спілкування, проведення часу разом, була змушена докладати зусиль для виконання обов`язків потерпілої під час досудового розслідування та в ході судового провадження, а тому суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає, що справедливою сатисфакцією для позивачки, з урахуванням її ж позиції в ході судового провадження, буде відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 250000 грн.

Відтак, суд приходить до переконання, що всього з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути суму матеріальної та моральної шкоди у розмірі 271375,90 грн. (21 375,90 грн. + 250000 грн.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 129, 370-371, 373-374, 376-377 КПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_5 покарання слід рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили, зарахувавши у відповідності до частини 5 статті 72 КК України в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 лютого 2022 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку день за день.

Дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів з дня його ухвалення.

Долю речових доказів, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області, після набрання вироком законної сили вирішити наступним чином:

-марлевий виріз з речовиною бурого кольору, шматок тканини з слідами бурого кольору, дерев`яний стілець, змиви з рук ОСОБА_5 , зрізи нігтьових пластин ОСОБА_5 , зразок крові ОСОБА_5 , зразок крові ОСОБА_10 знищити;

-одяг ОСОБА_10 (зимова куртка синього кольору, кофта з капюшоном сірого кольору, спортивні туфлі чорного кольору, шкарпетки) повернути потерпілій ОСОБА_7 ;

-одяг ОСОБА_5 (зимова дублянка чорного кольору, зимова шерстяна шапка синьо-сірого кольору, спортивні штани чорного кольору, шкіряні черевики чорного кольору з написом COMFORT 42 розміру) повернути ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), суму заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди у розмірі 271375 (двісті сімдесят одна тисяча триста сімдесят п`ять) гривень 90 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляції, яка подається протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 протягом цього ж строку з моменту отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1