Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6396/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.12.2021 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працював неофіційно, проживав в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.
Початок строку відбування призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з 09 грудня 2021 року.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:
- пластикову пляшку, дві чарки, розкладний ніж, футболку червоного кольору, шорти синього кольору, що були здані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ухвалено знищити;
- туфлі чорного кольору, здані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ухвалено повернути законному володільцю ОСОБА_7 .
Ухвалено cтягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1372 грн. 96 коп. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні Житомирським НДЕКЦ МВС України судової дактилоскопічної експертизи.
Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.08.21 на розкладний ніж, футболку червоного кольору, шорти синього кольору, туфлі чорного кольору ухвалено скасувати.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.
Ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 22.08.21 до 08.12.21 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 21 серпня 2021 року приблизно о 23 год. 20 хв. він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 знаходилися за місцем проживання - у квартирі АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої.
Під час розлиття алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_7 взяв в руки розкладний ніж та, утримуючи його у правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 три удари клинком ножа, у тому числі двічі у місце розташування життєво-важливих органів - в область шиї, і у такий спосіб умисно вбив її.
Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок масивної крововтрати, яка виникла в результаті травми кровоносних судин шиї.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, окремі його висновки не відповідають обставинам справи, деякі обставини, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими не є безспірними та доведеними, а обставини, які дійсно мають істотне значення при розгляді вказаної справи залишились поза увагою суду, що в кінцевому результаті привело до винесення занадто суворого, як за даних обставин справи, вироку.

Вказує, що нанесення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинили її смерть, стались в результаті обставин, коли суспільно небезпечне діяння з його боку було спровоковане протизаконним насильством, систематичним знущанням та тяжкою образою з боку потерпілої, а суб`єктивна складова даного злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілої виник раптово і реалізувався негайно (протягом декількох секунд) як захисна реакція на агресивну поведінку співмешканки, яка перебувала в стані тяжкого алкогольного сп`яніння. Вказує, що в ході судового розгляду суд, всупереч вимог чинного кримінального законодавства, прийняв, без будь - якого критичного аналізу, позицію обвинувачення щодо обставин, що мають суттєве значення для кваліфікацій дій та особливо визначення міри покарання обвинуваченого. Вважає, що вказані обставини в повній мірі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду цієї кримінальної справи, що в діях обвинуваченого в повному об`ємі проявився раптовий емоційний процес, викликаний протиправною поведінкою потерпілої, що протікав швидко і бурхливо з характерною ознакою в певній мірі втратою його здатності як особи усвідомлювати свої дії та керувати ними, що характерно для стану сильного душевного хвилювання. Всупереч реальним обставинам справи та позиції обвинуваченого, який в процесі судового розгляду справи свою вину у скоєному злочині визнав, заперечуючи лише факт навмисності заподіяння ним смерті своїй співмешканці, суд, вважає, неправомірно констатує, факт наче б то « заперечення винуватості обвинуваченим», що не відповідає суті наданих ним показів, судом, при винесенні свого вироку не було прийнято в повній мірі до уваги фактичне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, його щире каяття та готовність понести призначене судом покарання, не враховані також суб`єктивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 такі як: наявність постійного місця проживання, його позитивне ставлення до праці та забезпечення себе, близьких людей та співмешканки матеріально, відсутність судимостей та самого факту притягнення не тільки до кримінальної, але і до адміністративної відповідальності, позитивні характеристики за місцем проживання, відсутності перебування на психіатричному та наркологічному обліках в медичних установах. Вищевказане, вважає, дають підстави при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, так як обвинувачений свою вину у скоєному злочині визнав, щиро розкаявся в цьому та сприяв швидкому та оперативному проведенню судового розгляду справи, п.2-1 ч. 1 ст. 66 КК України, що проявилась в його спробах надання медичної або іншої допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, п.7 ч.1 ст. 66 КК України, - «вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого та застосувати норми ст. 69 КК України - «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та призначити більш м`яке покарання, ніж це передбачено законом.

В запереченнях на апеляційну скарги захисника прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 - без змін. Вказує, що вирок суду є законним та обгрунтованим, під час судового розгляду провадження вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України доведена повністю, його кримінальні дії кваліфіковано правильно, покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню та тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Суд зазначених вимог закону під час розгляду провадження при здійсненні висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на думку колегії суддів дотримався та ухвалив законне, обгунтоване та вмотивоване рішення. Зазначений висновок відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах. Крім того в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирок суду є законним та обгрунтованим, призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим та його особі, цивільний позов потерпілого вирішено у відповідності до вимог закону.

Так, доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, часткової невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження викладені в його апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , допитані свідки, проведені експертизи, показанням яких надана юридична оцінка, досліджені та належним чином оцінені докази кожен окремо та в їх сукупності, тощо.

Так, під час судового розгляду провадження встановлено, що 21.08.2021 приблизно о 23 год. 20 хв. ОСОБА_7 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 знаходились за місцем проживання - у квартирі АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої.

Під час розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 .. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_7 взяв в руки розкладний ніж та утримуючи його в правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 три удари клинком ножа у місця розташування життєво- важливих органів - в область шиї, і таким чином умисно вбив її.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок масивної крововтрати, яка виникла в результаті травми кровоносних судин на рівні шиї.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, визнавши, що це він вбив свою співмешканку ОСОБА_9 , оскільки в квартирі вони перебували удвох та більше нікому це було зробити, але заперечив, що пам`ятає ці події.

Таким чином твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений в процесі судового розгляду відкрито надав покази щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення є хибним те безпідставним.

Також є безпідставними твердження захисника про те, що будь яких свідомих намірів заподіяння свої співмешканці ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а тим більше смерті, у ОСОБА_7 не було, а також те, що указане суспільно небезпечне діяння було спровоковане протизаконним насильством, систематичним знущанням та тяжкою образою з боку потерпілої.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (п. 23) суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена ст. 166 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного чи близьких йому осіб.

Так, відповідно до досліджених доказів (висновків судово-медичних експертиз, даних протоколу огляду місця події, трупа) судом першої інстанції правильно зроблено висновок про те, що насильство до обвинуваченого з боку потерпілої не застосовувалось, на відміну від зворотного - у потерпілої виявлено значну кількість тілесних ушкоджень, які міг спричинити і спричинив обвинувачений. Системність і тим більше тяжкість образ з боку потерпілої жодним об`єктивним доказом не підтверджена, оскільки відповідно до показань всіх свідків і вбита, і обвинувачений зловживали спиртними напоями, вчиняли неправомірні дії один щодо одного, при чому тяжчі - саме з боку обвинуваченого. Наявність стану сильного душевного хвилювання знову ж таки жодним доказом не підтверджена та власне спростовується даними висновку комісії судових психіатрів.

Також ці твердження захисника обвинуваченого повністю спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , яка безпосередньо бачила всі події з близька та вказала, що саме після того, як обвинувачений почув її крик, припинив свої неправомірні дії.

У вказаного свідка відсутні будь-які мотиви говорити неправду і правдивість показань її повністю підтверджено іншими доказами.

Крім того, про наявність у обвинуваченого умислу саме на вчинення умисного вбивства і умислу, не пов`язаного з сильним душевним хвилюванням, передбаченим ст. 116 КК України, також вказує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень у загиблої. Так, ОСОБА_9 було нанесено 3 удари ножем, з них 2 у шию, тобто в життєво важливі органи, з такою силою, що раневі канали мають глибину до 10 см. Також у цей же час потерпілій спричинено і чисельні синці на інших ділянках тіла. Експерт виключив можливість спричинення тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи. Вказаний механізм беззаперечно свідчить про спрямованість умислу на заподіяння саме смерті, при цьому дії обвинуваченого носили тривалий характер, були спрямованими на різні ділянки тіла, в тому числі на життєво важливі з використанням ножа.

З урахуванням викладеного також критично необхідно ставитись до показів свідків сторони захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які показали, що для співмешканки обвинуваченого були притаманні агресивне та зверхнє ставлення до ОСОБА_14 принизливу його честь та гідність поведінку, зневагу, обман та використовування у власних цілях його доброго до неї ставлення, оскільки вони суперечать дослідженим в ході судового розгляду доказам. При цьому навіть наявність такої можливої поведінки потерпілої із врахуванням способу спричинення їй смерті обвинуваченим жодним чином в даному випадку не виправдовує його в таких діях та не може бути підставою для іншої кваліфікації його дій та зменшення його відповідальності.

Крім того захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі зазначе суперечливі доводи, оскільки посилаючись на покази вищевказаних свідків про неправомірні дії до обвинуваченого зі сторони потерпілої ОСОБА_9 , також посилається і на покази свідка ОСОБА_15 , яка показала, що бачила ОСОБА_16 та ОСОБА_17 протягом цілого цього дня, відмітила їх приязні стосунки, перебування на балконі, мирні, спокійні розмови та жарти.

З огляду на викладене, що під час судового розгляду провадження вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України доведена повністю, його кримінальні діяння кваліфіковані вірно, підстав для іншої кваліфікації не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про суворість призначеного судом покарання, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, згідно якого: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

ОСОБА_7 вчинив злочин життя та здоров`я людини, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання судом встановлено вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючих покарання обставин, на які посилається сторона захисту, а саме вчинення злочину у зв`язку з віктимною поведінкою потерпілої, в стані сильного душевного хвилювання, тощо, апеляційним судом не встановлено, зазначені обставини спростовуються доказами в справі, дослідженими судом, щодо яких йдеться вище в даній ухвалі.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідків, які від нього настали, особу винного, який раніше не судимий, проживав з вбитою, за місцем проживання характеризувався як особа, скарг на поведінку якої не надходило, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. З урахуванням наведеного, характеру та ступеню суспільної небезпеки дій, вчинених обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, тяжкості та наслідків вчиненого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого та санкцію статті, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі санкції статті ч.1 ст.115 КК України у розмірі 10 років позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме не врахував його щире каяття, є безпідставними оскільки не були встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, його позитивне ставлення до праці та забезпечення себе, близьких людей та співмешканки матеріально, відсутність судимостей та самого факту непритягнення не тільки до кримінальної, але і до адміністративної відповідальності, позитивні характеристики за місцем проживання, відсутності перебування на психіатричному та наркологічному обліках в медичних установах беззаперечно заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку, враховуючи всі обставини вчинення злочину, характер та кількість нанесених ударів ножем у життєво-важливі органи потерпілої, наслідки, які від нього настали смерть потерпілої, не впливають на правильність призначеного судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі та не можуть бути підставою для застосування ст.69 КК України.

При цьому слід зазначити, що призначаючи покарання саме у виді 10 років позбавлення волі, при верхній межі покарання по даній статті 15 років, суд першої інстанції фактично врахував усі ті обставини, на які посилається сторона захисту.

Доводи захисника про те, що суд призначив надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого та з урахуванням двох пом`якшуючих обставин міг застосувати до неї ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, а саме у вигляді обмеження волі є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, оскільки під час судового розгляду провадження не було встановлено та доведено те, що обвинувачений вчинив вбивство в стані сильного душевного хвилювання, крім того наявність умислу на вбивство характеризується тим, що останній наніс потерпілій 3 удари ножем, два з них у місце розташування життєво-важливих органів.

Так відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто умовою застосування положень ч.1 ст.69 КК України є встановлення судом не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з тим слід зазначити, що навіть у разі встановлення двох пом`якшуючих обставини, вони повинні істотно знижувати ступніть тяжкості вчиненого злочину, однак застосування ст.69 КК України є правом суду, враховуючи всі обставини провадження, а не обов`язком.

З урахуванням всіх обставин провадження та суспільної небезпеки вчиненого злочину, підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 та застосування ст.69 КК України, з мотивів зазначених в апеляційній скарзі захисника, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України підставою для зміни вироку суду, на думку колегії суддів, немає підстав.

Вирок суду є законним, обгрунтованим та вмотивованим, порушень, на які посилається сторона захисту, при розгляді провадження та ухваленні даного рішення, колегія суддів не встановила. Підстав для скасування чи зміни вироку суду немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який тримається під вартою на протязі того ж строку, з моменту отримання копії повного тексту ухвали суду.

Судді: