єдиний унікальний номер справи 550/163/22
номер провадження 1-кп/531/112/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Карлівка обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, пенсіонера, не військовозобов`язаного, не депутата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 01 квітня 2022 року, у післяобідній час, близько 14 години 10 хвилин, перебуваючи поблизу господарства за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з ОСОБА_5 , під час якої вирішив спричинити останній тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 01 квітня 2022 року, близько 14 години 10 хвилин, перебуваючи за вище вказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, пальцями лівої руки схопив потерпілу за праве плече та штовхнув, внаслідок чого остання впала на землю. Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_4 , пальцями правої руки, стиснутими в кулак, завдав ОСОБА_5 один удар в ділянку лівого ока, чим заподіяв шкоду її здоров`ю у вигляді порушення анатомічної цілісності та фізіологічних функцій тканин.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_5 , згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №90 від 06 квітня 2022 року, отримала тілесні ушкодження: синець побіля лівого ока та зливаючі овальної форми синці на правому плечі, які, як в сумі, так й окремо, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та пояснив, що 01 квітня 2022 року, у післяобідній час, до нього прийшов його племінник та повідомив, що якісь дівчата носять сміття на його кучу гілок, яку він хотів утилізувати. Вийшовши, обвинувачений зробив дівчатам зауваження, на що останні почали висловлюватися нецензурною лайкою та штовхнули його, від чого він впав, а потерпіла впала на нього. Коли падав, то схопив потерпілу за плече лівою рукою, щоб уникнути падіння. В результаті падіння підвернув ногу. Коли підвівся, то потерпіла почала махати руками, намагаючись його вдарити. Коли обвинувачений відмахувався, то ненавмисно зачепив її своєю правою рукою захищаючись. Куди саме вдарив потерпілу, не знає. Вважає, що саме потерпіла розпочала конфлікт. Раніше у нього ні з ким конфліктів не було. За медичною допомогою не звертався.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 01 квітня 2022 року, приблизно у післяобідній час, вона прибирали прибудинкову територію. Сміття виносила під свій сарай до безхазяйного господарства. Першим прийшов племінник обвинуваченого, а потім і сам обвинувачений, який почав висловлюватися нецензурною лайкою, штовхнув потерпілу лівою рукою, від чого вона впала. Потім вони знову сварилися і обвинувачений вдарив потерпілу правою рукою. Потерпіла тілесних ушкоджень обвинуваченому не наносила.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що на початку квітня 2022 року, точної дати не пам`ятає, біля будинку свого дядька ОСОБА_4 він побачив двох дівчат, що висипали сміття біля двору дядька. Висипали вони два рази. Свідок зробив їм зауваження та повідомив про це дядька. Вони вдвох вийшли з двору і дядько знов зробив дівчатам зауваження. Потім почалася сварка, а потім бійка. Свідок намагався їх розборонити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, що 01 квітня 2022 року вона прийшла до ОСОБА_5 , остання прибирала подвір`я. Сміття вирішили носити під сарай потерпілої. Вийшов якийсь чоловік та зробив зауваження про те, щоб не носили туди сміття. Коли свідок з потерпілою останній раз виносили сміття, вийшли вже два чоловіки і той, що був старшим, а саме обвинувачений, почав робити зауваження. Почалася сварка. Обвинувачений штовхнув ОСОБА_5 , від чого остання впала, а коли вона підвелась, то він ще і вдарив її правою рукою. Під час цього конфлікту були також присутні діти свідка та потерпілої, які дуже перелякались.

На допиті свідка ОСОБА_7 ні прокурор, ні обвинувачений з потерпілою не наполягали.

Вину ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, крім показів самого обвинуваченого, потерпілої та свідків, державне обвинувачення підтверджує також наданими та дослідженими в судовому засіданні::

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000105 від 02 квітня 2022 року;

-рапортом помічника чергового СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 01 квітня 2022 року;

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення у потерпілої ОСОБА_5 від 01 квітня 2022 року;

-повідомленням з КНП «Чутівська центральна лікарня» №402 від 04 квітня 2022 року про те, що ОСОБА_5 зверталась за медичною допомогою до приймального відділення установи та було встановлено діагноз: гематома на внутрішній поверхні правого плеча, лівої скроневої ділянки обличчя;

-копією «Спеціального журналу обліку осіб, які звернулися до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального характеру» КНП «Чутівська ЦЛ», де під номером 17 зазначено, що 01 квітня 2022 року зверталась ОСОБА_5 ;

-копією «Журналу реєстрації амбулаторних хворих» КНП «Чутівська ЦЛ», де під номером 80 зазначено, що 01 квітня 2022 року зверталась ОСОБА_5 ;

-висновком експерта судово-медичної експертизи №90 від 06 квітня 2022 року, відповідно до якого на тілі громадянки ОСОБА_5 встановлені слідуючі тілесні ушкодження: синець побіля лівого ока та зливаючі овальної форми синці на правому плечі, які утворилися від дії тупих предметів, не заперечують часу та обставин їх утворення, викладених в постанові, та на які посилається підекспертна, і які кваліфікуються, як в сумі так і окремо, як легкі тілесні ушкодження;

-протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 від 13 квітня 2022 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого остання розповіла та показала на статистові механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Обвинувачений вважає, що він діяв в межах необхідної оборони, тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Аналізуючи норми ст. 36 КК України, суд приходить до наступних висновків.

Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов у їх сукупності, а саме: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачена Кримінальним кодексом; 3) необхідна оборона має бути своєчасною; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

У судовому засіданні не встановлено вище вказану сукупність умов необхідної оборони, оскільки встановити, чи дійсно наносились потерпілою обвинуваченому якісь тілесні ушкодження, є неможливим, оскільки останній, згідно його особистих свідчень, за медичною допомогою не звертався, не проходив судово-медичну експертизу з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, а те, що потерпіла, можливо, ображала його нецензурною лайкою не може бути розцінене судом як суспільно небезпечне посягання. Існування реальної загрози також судом не встановлено, оскільки поведінка потерпілої (нападника, на думку обвинуваченого), яка встановлена в судовому засіданні та описана вище, не давала підстав обвинуваченому сприймати загрозу як реальну.

На підставі викладеного, суд не знайшов підстав вважати, що ОСОБА_4 діяв у стані необхідної оборони.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд вважає, що стороною обвинувачення повністю доведено обставину спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повністю доведеною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно 67 КК України, судом, також, не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: його вік; стан здоров`я; соціальне становище; відсутність даних про перебування його на обліку у лікарів нарколога та психіатра; раніше не судимого; посередню характеристику за місцем проживання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

В зв`язку з тим, що на досудовому слідстві відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.

Речові докази, цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_4 на досудовому слідстві запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом 30 днів з моменту його проголошення або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Карлівський районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя