ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1218/19 Номер провадження 11-кп/814/111/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві у режимі відеоконференції між Полтавським апеляційним судом та Оржицьким районним судом Полтавської області кримінальне провадження №0000211 щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новооржицьке Оржицького району Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ст. 115 ч.1, ст. 185 ч.1 КК України
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року ОСОБА_9 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч.1, ст.185 ч.1 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі, ч.1 ст.185 КК України 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено до відбуття 13 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 30.11.2020 з зарахуванням в строк відбування покарання часу його перебування під вартою з 23.09.2019 та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком суду законної сили.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та визначено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2198,14 грн.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за ч. 1 ст. 115 КК України та за ст.185 ч.1 КК України, як таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Так, 22 вересня 2019 року близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою ножа спричинив тілесні ушкодження у вигляді чотирьох колото-різаних ран в область грудної клітки та живота ОСОБА_12 , внаслідок чого остання померла на місці скоєння злочину.

Відповідно до висновку експерта № 236-1 від 24.10.2019 року причиною смерті ОСОБА_12 явились проникаючі колото-різані поранення по передній поверхні грудної клітки справа і живота справа і зліва з ушкодженням: підшкірно-жирової клітковини, м`язів, з ушкодженням купола діафрагми, з подвійним ушкодженням печінки та численними ушкодженнями тонкої кишки і брижі тонкої кишки, що супроводжувались шоком-крововтратою.

Крім того, 22.09.2019 року, близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_9 помітив на підлозі біля дверей, які вели до зальної кімнати гроші в сумі 400 грн., належні потерпілій ОСОБА_12 . Заздалегідь знаючи, що дані гроші належать на праві власності ОСОБА_12 , ОСОБА_9 вирішив таємно, шляхом вільного доступу, викрасти грошові кошти в сумі 400 грн.

Після чого, діючи по раптово виниклому злочинному умислу, направленому на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань ОСОБА_9 викрав 400 грн., з метою привласнення та використання у власних цілях. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд та довів злочин до кінця, чим завдав потерпілій матеріального збитку на загальну суму 400 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи, його правову кваліфікацію прокурор в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст.184 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі строком 15 років, за ч. 1 ст. 185 КК України - обмеження волі строком 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 15 років позбавлення волі.

Вважає, що судом призначено покарання обвинуваченому яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахуавав того, що ОСОБА_9 у вчиненому не розкаявся, провину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав і призначив покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Захисник ОСОБА_10 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, закрити провадження в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. В частині визнання винуватим та призначення покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України вирок змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 1 року обмеження волі, та із застосуванням положень ст. 75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши 1 рік іспитового строку. Також просить повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідити протокол обшуку від 22 вересня 2019 року, протокол обшуку домоволодіння обвинуваченого від 23 вересня 2019 року, протокол освідування ОСОБА_9 від 23 вересня 2019 року, протокол огляду місця події від 23 вересня 2019 року, протокол огляду мобільного телефону Нокіа від 06 листопада 2019 року, протокол слідчого експерименту від 23 вересня 2019 року із обвинуваченим та протокол слідчого експерименту від 09 листопада 2019 року із потерпілим ОСОБА_8 .

Вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою судового розгляду, яка полягала у не дослідженні обставин, з`ясування яких могло б мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка виразилася у не підтвердженні висновків, зазначених у вироці суду, доказами, дослідженими під час судового розгляду; не взятті судом до уваги доказів, які могли істотно вплинути на висновок про винуватість чи невинуватість обвинуваченого; не зазначенні судом у оскаржуваному вироці мотивів взяття до уваги одних доказів та не врахування інших за наявності суперечливих доказів вини ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а докази покладені в основу вироку є неналежними і недопустимим.

Вважає, що судом при винесенні оскаржуваного судового рішення у справі взагалі не досліджувалася та залишена поза увагою доказова інформація, яка міститься в ряді досліджених в ході судового розгляду джерел доказування.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких вона просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Від потерпілого ОСОБА_8 заяв, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який не підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 на його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки грошових коштів у сумі 400 гривень ґрунтується на зібраних у справі доказах та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань потерпілого ОСОБА_8 , показань свідків, даних протоколу обшуку, де виявлено труп ОСОБА_12 , протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 від 23 вересня 2019 року, протоколу огляду від 23.09.2019 за участю ОСОБА_9 , протоколу огляду мобільного телефону від 06.11.2019 року.

Разом з тим, районним судом досліджено як доказ винуватості ОСОБА_9 дані, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 09 листопада 2019 року та відеозапису до нього.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичних експертиз.

У сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд першої інстанції належно оцінив показання ОСОБА_9 щодо невизнання ним своєї вини та визнав їх способом захисту та бажанням уникнути відповідальності за скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не дивлячись на невизнання своєї вини самим обвинуваченим, його вина підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає достовірним, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності з положеннями ст.ст. 85, 86 КПК України, тобто в порядку і у спосіб, встановлений кримінально-процесуальним законодавством України і не спростовані стороною захисту.

Наведені показання та відповідні письмові докази, об`єктивно узгоджуються з даними проведених судово-медичних експертиз.

Так, проаналізовані показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 батька обвинуваченого об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, покладеними в основу вироку.

Зокрема, узгоджуються вони з протоколом обшуку від 22.09.2019 року з фототаблицею до нього та відеозапису проведеного в квартирі АДРЕСА_2 виявлено та зафіксовано труп ОСОБА_12 на якому виявлені 4 колото-різані рани, біля входу в квартиру, та в самій квартирі виявлено нашарування речовини бурого кольору та було вилучено ряд речових доказів ( Т. 1, а.с. 221-245, а.с. 249).

Згідно протоколу обшуку від 23.09.2019 року з фототаблицею до нього та відеозапису, проведеного за місцем проживання ОСОБА_9 було в ході обшуку виявлено та вилучено : виріз із підодіяльника зі слідами РБК, рушник білого кольору, гумовий капець синього кольору, 2 порожні пляшки об`ємом 1 літр, у ванній кімнаті виявлено одяг, який знаходився у воді, яка має темне забарвлення, виявлено та вилучено пуховий жилет чорного кольору, куртку чорного кольору, чорну футболку з блакитно-зеленим малюнком, чоловічі туфлі чорного кольору, спортивні чоловічі штани чорного кольору, чоловічі брюки чорного кольору, пару шкарпеток чорного кольору, спортивну кофту чорного кольору, пакет полімерний в чорну з білою клітинки, чоловічу шапку чорного кольору, три ножі господарського користування з дерев`яними руків`ями. Також в ході обшуку на стіні коридору навпроти ванної кімнати було виявлено сліди РБК на шпалерах (Т. 2 , а.с. 27-34 ).

23 вересня 2019 року старшим слідчим СВ Оржицького ВП ОСОБА_20 проведено слідчий експеримент із застосуванням відеозапису, з метою перевірки і уточнення відомостей отриманих під час проведення допиту підозрюваного ОСОБА_9 .

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 23 вересня 2019 року складеного старшим слідчим ОСОБА_20 вбачається, що слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 проведено в присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , за участі захисника ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_23 . Під час зазначеної слідчої дії обвинувачений, повністю визнавши свою вину, докладно розповів та на місці продемонстрував послідовність своїх злочинних дій. ( Т.3 а.п. 22-48).

Під час слідчого експерименту 23 вересня 2019 року ОСОБА_9 пояснив, що сварка між ними виникла внаслідок того, що загибла надала поганої якості самогон та стала виганяти його з квартири. Під час сварки побачив на підлозі ножа , підібрав його та вдарив ним потерпілу. При цьому впевнено показав спосіб спричинення тілесних ушкоджень загиблій ОСОБА_12 . Далі показав, що під час боротьби між ними, потерпіла вихопила в нього ножа. Потім під час подальшої боротьби він забрав в потерпілої ніж та в цей час отримав порізи на власному тілі. Після того, як загибла припинила опір, пішов на кухню, випив з банки самогон та з чайника воду. Коли покидав квартиру, забрав пляшку самогону та побачені ним гроші - більше 400 грн. Двері квартири захлопнув, а ключі викинув по дорозі додому.

В подальшому, в ході проведення слідчого експерименту було виявлено зв`язку ключів на місці, яке вказав ОСОБА_9 ( Т.3, а.с.22-48) .

Колегія суддів вважає, що стороною захисту та обвинуваченим не наведено об`єктивних аргументів про наявність підстав для визнання недопустимим як доказу протоколу слідчого експерименту з відеовідтворенням від 23 вересня 2019 року.

Жодних зауважень чи заперечень від учасників слідчого експерименту, у тому числі підозрюваного та його захисника, не надходило. За викладених обставин немає підстав стверджувати про порушення права ОСОБА_9 на захист та, як наслідок, недопустимість доказів.

Згідно протоколу огляду від 23.09.2019 року за участю ОСОБА_9 , фототаблиці до нього та відеозапису вбачається, що місцем огляду є проміжок дороги від АДРЕСА_3 до арки, яка розташована по вул. Центральній сел. Новооржицького. Під час проходження по вул. Молодіжній, за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_9 на узбіччі було виявлено ганчірку білого кольору зі слідами РБК та зв`язку металевих ключів в кількості 8 штук (Т.3, а.с.50-53).

Крім наведеного, потерпілий ОСОБА_8 в ході проведеного з ним слідчого експерименту від 09 листопада 2019 року впізнав надану йому зв`язку ключів, які були знайдені в місці, на яке вказав ОСОБА_9 та визнані слідчим речовим доказом. Потерпілий вказав, що дані ключі належали його матері ОСОБА_12 , та вказав на один з ключів, який підходив до замка вхідних дверей квартири ОСОБА_12 (Т.3, а.с.58-62).

Згідно протоколу огляду від 06.11.2019 року з фото таблицею до нього, вбачається, що предметом огляду є мобільні телефони, які належать потерпілій ОСОБА_12 та обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до яких вбачається, що обвинувачений перед скоєнням злочину телефонував до загиблої ( Т.3, а.с.64-78).

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про те, що протокол слідчого експерименту не може бути доказом вини ОСОБА_9 є неспроможними, оскільки обставини події вчинення злочину наведені в ході слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються із висновками судових експертиз проведеними по справі.

Так, надані показання обвинуваченого ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_12 . Водночас, вони узгоджуються з кількістю тілесних ушкоджень, їх локалізацією, механізмом, способом та предметом їх утворення. Зокрема, згідно висновку експерта № 236-2 від 08.11.2019 року вбачається, що показання ОСОБА_9 дані ним під час допиту в якості підозрюваного від 23.09.2019 року, в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 в частині давності спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та не протирічать в частині характеру і механізму спричинення потерпілій одного з тілесних ушкоджень (1 групи ), що спричинили її смерть, характер та механізм інших виявлених тілесних пошкоджень у потерпілої він не вказує ( Т.2,а.с.233-234).

Згідно висновку експерта № 1460 від 04.10.2019 року вбачається, що за місцем проживання потерпілої ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_2 на поверхні внутрішньої сторони вхідних дверей виявлені сліди папілярного узору пальця руки, залишені великим пальцем правої руки обвинуваченого ОСОБА_9 ( Т.2, а.с.142-154).

Крім того, за висновком експерта №184-МК від 08.11.2019 року за результатами судово-медико-криміналістичної експертизи речових доказів, згідно з яким досліджувались вилучені під час огляду трупа ОСОБА_8 клаптики шкіри з уражених ділянок, футболки та вилучених під час огляду квартири, в якій проживав обвинувачений ОСОБА_9 трьох ножів підтверджено, що сліди ножових поранень на тілі і сорочці ОСОБА_12 могли бути завдані лезом ножів, що надані для експертного дослідження, або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями.
Далі, за висновками судово-медичних експертиз встановлено наявність домішків крові ОСОБА_9 на предметах, вилучених з квартири ОСОБА_12 , як і встановлено наявності домішків крові потерпілої на предметах вилучених з квартири за місцем проживання ОСОБА_9 .

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченим ч.1 ст.115 КК України, кваліфікувавши його дії, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи сторони захисту про те, що до злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України може бути причетна інша особа є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, не встановлено жодного доказу, який би вказував на причетність іншої особи до вчинення злочину. Наявність слідів папілярних малюнків рук, які не належать ні обвинуваченому, ні потерпілій, котрі виявлені в ході обшуку квартири ОСОБА_12 не свідчать про причетність інших осіб та ніяким чином не спростовують винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Твердження сторони захисту про версію спричинення умисного вбивства потерпілої іншими особами з огляду на напіввідчинені вхідні двері квартири АДРЕСА_4 до початку проведення обшуку є неспроможними, та не узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_8 сина загиблої та свідка ОСОБА_15 , котрі повідомляли про те, що двері квартири були відчинені останньою за допомогою дубліката ключів, яка і виявила труп ОСОБА_12 , та відразу викликала поліцію.

У той же час, колегія суддів не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом протокол обшуку квартири АДРЕСА_4 від 22.09.2019 року. Зазначений обшук квартири потерпілої не суперечить вимогам ст. 233 КПК України. При цьому, у відповідності до ст. 234 КПК України обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді.

Отже, на переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про визнання висновку експерта недопустимим доказом внаслідок порушень норм КПК при проведенні обшуку, є безпідставним, оскільки колегією суддів таких порушень не встановлено.

Щодо недослідження речових доказів в ході судового розгляду, то знаючи про їх існування, сторона захисту не заявляла клопотання про їх огляд в суді першої інстанції та не наводила дані, що такі речові докази на клопотання захисту не надавались стороні захисту при відкритті матеріалів кримінального провадження, а тому немає підстав для визнання їх недопустимими доказами, оскільки речові докази не наведені в якості доказу у вироку суду, але визнані такими на досудовому слідстві у відповідності з вимогами норм КПК.

Крім того показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є рідними та близькими особами обвинуваченому, самі по собі не можуть впливати на обґрунтованість вироку та не викликають у колегії суддів сумнів у причетності та винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки жоден із наведених свідків не був безпосереднім свідком подій, як повідомили суду усі вони пішли спати близько 23-00 години 21 вересня 2019 року, окрім обвинуваченого, який залишився дивитися телевізор, а близько 05-00 години ранку ОСОБА_9 знаходився без одягу з явними ознаками крові на тілі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що показання наведених свідків частково спрямовані на ухилення ОСОБА_9 від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Не знайшло свого підтвердження і твердження захисника в частині наявності в ОСОБА_9 тілесного ушкодження внаслідок його побиття, оскільки допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_23 в повному обсязі підтвердив правильність висновку проведеної експертизи № 157 від 01.10.2019 та вказав, що на тілі обвинуваченого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження (у висновку-друга та третя група тілесних ушкоджень), які утворилися за 2-3 дні до моменту скоєння злочину.

Більше того, сам обвинувачений ОСОБА_9 в своїх показаннях даним в ході досудового розслідування не заперечував та повідомляв про отримання різаних ран в результаті здійснення опору потерпілої ОСОБА_12 .

Також, на переконання колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існують достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 23 вересня 2019 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104, 105 КПК, а сама слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК (відтворені дії, обстановка та обставини події тощо). При цьому вказана слідча дія проведена із застосуванням відеозапису, за участю понятих та захисника. До всіх учасників слідчої дії були доведені їх права та обов`язки. Будь-яких зауважень чи клопотань щодо проведення слідчого експерименту від учасників цієї слідчої дії не надходило.

Той факт, що в судовому засіданні ОСОБА_9 змінив свої показання не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту за його участю недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів. В даному випадку під час слідчого експерименту ОСОБА_9 в присутності свого захисника не лише розповів обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, але й на місцевості відтворив обстановку події, що відбулася.

Варто зауважити, що протокол слідчого експерименту не є єдиним чи вирішальним доказом винуватості ОСОБА_9 , а використання цього доказу на справедливості судового розгляду в цілому не позначилося та не вплинуло на законність і обґрунтованість судового рішення, тому суд першої інстанції правильно визнав протокол слідчого експерименту допустимим доказом і послався на нього у своєму вироку.

Крім того, не знайшли свого підтвердження й доводи обвинуваченого та сторони захисту з приводу застосування до ОСОБА_9 недозволених методів розслідування, а саме під час досудового розслідування він визнав свою вину під тиском працівників поліції, які застосовували до нього фізичну силу та висловлювали погрози на його адресу. Такі твердження обвинуваченого спростовуються результатами відповідної перевірки.
Заява ОСОБА_9 була предметом ретельного дослідження в судовому засіданні і свого підтвердження не знайшла.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 16 березня 2021 року зобов`язано провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування до нього недозволених методів слідства під час досудового розслідування кримінального провадження №0000211 від 22.09.2019 року

Так, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000046, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.

Колегією суддів встановлено, що заява ОСОБА_9 була предметом ретельного дослідження шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування та викладені у ній факти з приводу застосування до ОСОБА_9 недозволених методів розслідування не знайшли свого підтвердження.

За результатами проведеної перевірки у вказаному кримінальному провадженні, слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого в м.Полтаві була винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000046, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вище зазначена постанова від 30 червня 2021 року про закриття кримінального провадження була предметом оскарження до слідчого судді. Проте залишена в силі відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2022 року.

В подальшому, колегією суддів Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2022 року було залишено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2022 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження без задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого та його захисника щодо застосування до обвинуваченого незаконних методів ведення слідства з метою примушення його до дачі вигідних органам слідства показань.
Враховуючи наведене, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 115 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи конкретні обставини скоєного злочину, тяжкість вчиненого злочину, наявності обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, а також дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 реального покарання наближеного до максимального строку, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України.
На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення статті 65 КК України, внаслідок чого прийшов до правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства у місцях позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим.
Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, а тому подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4