Провадження № 11-кп/824/374/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, із базовою загальною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, судимого: 14 березня 2019 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі (відбув покарання), 27 травня 2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підстав ст. 75 КПК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду 02 вересня 2021 приблизно о 12 год 21 хв, під час перебування у приміщенні магазину «ЄВА» за адресою: м. Київ, просп. Соборності, 2/1, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, та діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 наблизився до відкритого стелажу із парфумами, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає та, користуючись вільним доступом, взяв один флакон туалетної води «Givenchy Blue Label» ємкістю 100 мл закупівельною вартістю 1249 грн 00 к., що належить ТОВ «РУШ».
Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 сховав вказаний товар собі під одяг та з неоплаченим флаконом туалетної води почав рухатись в напрямку виходу з приміщення магазину, проте був зупинений працівниками охорони.
Так, ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 , намагався завдати майнової шкоди ТОВ «РУШ» на загальну суму 1249 грн 00 к.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання і призначити покарання за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. На підставі ч. 3 ст 72 КК України, покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року за ч. 2 ст 15 ч. 2 ст. 185 КК України, яким обвинуваченого засуджено до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, виконувати самостійно.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України, так як окрім щирого каяття, суд не надав належної уваги іншій обставині, яка пом`якшує покарання, це вчинення правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, оскільки обвинувачений є бездомною особою, а замах істотно знижує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення.
Крім того підкреслює, що в мотивувальній частині вироку суд визнав за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, проте в резолютивній частині засудив обвинуваченого до 1 року позбавлення волі, допустивши висновки, які суперечать один одному.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ч.2 ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Як випливає із змісту мотивувальної частини вироку, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі.

Із зазначеним висновком колегія погоджується, з огляду на вартість предмету посягання та обставини вчинення кримінального правопорушення, за якими фактично потерпілому шкода не була заподіяна, оскільки умисел на таємне викрадення чужого майна повторно не був доведений до завершення внаслідок причин, що не залежали від волі обвинуваченнгого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого,більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті(санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції визнав наявність у обвинуваченого лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття.

Доводи захисника про те, що факт відсутності у обвинуваченого житла є ще однією обставиною, що пом`якшує покарання, яка охоплюється поняттям «вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих сімейних чи інших обставин», не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки обвинувачений у своїх поясненнях суду першої інстанції не згадував таку обставину як мотив вчинення злочину.

Таким чином, суд, з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання за попереднім вироком та наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, правильно встановив відсутність підстав для застосування вимог ч.1 ст.69 КК України.

Проте, доводи апеляційної скарги про безпідставність визначення ОСОБА_7 у резолютивній частині вироку покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, всупереч висновкам, викладеним у мотивувальній частині вироку, є слушними, тому вирок у цій частині підлягає зміні шляхом пом`якшення призначеного покарання..

Остаточне покарання за сукупністю вироків судом визначено з дотриманням вимог ч.1 ст.71 КК України.

Інших підстав для зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України і вважати його засудженим до одного року обмеження волі.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії .

Суддя: Суддя: Суддя: