Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/127/22
Номер провадження: 1-кп/511/92/22
04.10.2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження № 0000004, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2022 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки: с. Констянтинівка Роздільнянського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою закінчила Миколаївський університет розвитку людини за спеціальністю правознавство, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розлученої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; на момент вчинення перебувала на посаді провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України Одеській області, проте виконувала обов`язки завідувача Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області, працюючої на посаді провідного спеціаліста Роздільнянського відділу Головного управління Державної міграційної служби України Одеській області, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 366 КК України за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області № 411-к від 14.12.2012 призначено на посаду провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору ТУ ДМС України в Одеській області.
Наказом начальника ТУ ДМС України в Одеській області № 445-к від ОСОБА_5 призначено 14 ранг державного службовця відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.1996 за №658 «Про затвердження Положення про ранги державних службовців».
Наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області № 504 від 16.10.2015 ОСОБА_5 призначено виконувачем обов`язків завідувача Роздільнянського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області та під час вчинення кримінального правопорушення, перебувала на цій посаді.
На теперішній час, наказом ГУ ДМС України в Одеській області № 551-к від ОСОБА_5 переведено на посаду провідного спеціаліста Роздільнянського відділу ГУ ДМС України в Одеській області та відповідно до Наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 122 від 29.04.2020 їй присвоєно 8 ранг державного службовця у межах категорії «В» посад державної служби.
Відповідно до п.п. 10, 11 частини 4 Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від ДМС відповідно до покладених на ОСОБА_5 завдань, остання:
- здійснює оформлення і видачу громадянам України, які постійно проживають в Україні, документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках;
- здійснює ідентифікацію громадян України, які втратили документи, що посвідчують особу, та осіб, які звернулись із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також іноземців та осіб без громадянства, які втратили документи, що посвідчують особу, та підлягають видворенню або реадмісії.
Згідно з ч. 7 Положення «Про Державну міграційну службу України» ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.
Відповідно до ч. З ст. 12 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Крім того, відповідно до положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, основними завдання ДМС є, у тому числі, виконання у межах повноважень, передбачених законом правозастосовних і правоохоронних функції, пункт 38 вказаного положення.
Згідно Розділу 4 Положення про Роздільнянський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області, затвердженого наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 01.02.2013 за № 26 сектор, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює оформлення та видачу громадянам України, які постійно проживають в Україні, документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України; здійснює ідентифікацію громадян України, які втратили документи, що посвідчують особу; здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідний реєстраційний облік.
Згідно Розділу 9 Положення про Роздільнянський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області затвердженого наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 01.02.2013 за № 26 - завідувач сектору здійснює керівництво діяльністю Роздільнянського районного сектору, несе персональну відповідальність за виконання покладених на сектор завдань, а також у процесі виконання покладених на районний сектор завдань взаємодіє з органами виконавчої влади, в межах компетенції, керуючись чинним законодавством.
Відповідно до Положення про Роздільнянський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області визначено, що у своїй діяльності сектор керується Конституцією та Законами України, актами Президента України, Верховної ради України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства внутрішніх справ України та ГУ Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), дорученням Голови ДМС України, Положенням про сектор.
Згідно з п. 2 ст. 24 Закону України «Про громадянство України» (ред. Від06.12.2012р.), закріплено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, а саме: прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою - дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом з висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.
Відповідно до посадової інструкції провідного спеціаліста Роздільнянського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області (далі-Інструкція), затвердженого начальником ГУ ДМС України в Одеській області 12.06.2013, провідний спеціаліст сектору, у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції», нормативними документами, що стосуються державної служби, указами та розпорядженнями Президента України, постановами Верховної ради України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими підзаконними нормативно-правовими актами інших органів виконавчої влади, які прийняті у межах і повноважень, що регулюють розвиток відповідних сфер управління, наказами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби України, дорученнями голови ДМС України, наказами начальника Головного управління, Положенням про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, а також положенням про Роздільнянський районний сектор.
Разом з цим, відповідно до п. 4.2. Інструкції провідний спеціаліст сектору, несе відповідальність за дії чи бездіяльність, що не відповідають вимогам чинного законодавства, та за їх негативні наслідки.
Відповідно до п. 1.2. Порядку оформлення і видачі паспорту громадянина України (далі-Порядок), затвердженого наказом МВС України № 320 від 13.04.2012, паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами ДМС за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.
Крім цього, пунктом 1.3. Порядку затверджено вичерпний перелік документів, які особа подає для отримання паспорту громадянина України, а саме: заяву про видачу паспорта; свідоцтво про народження; дві фотокартки, розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну.
Відповідно до п. 1.4. Порядку, заява та інші документи, необхідні для оформлення або обміну паспорта, у тому числі замість утраченого або викраденого, вклеювання фотокарток при досягнення особою віку 25 або 45 років, подаються заявником до територіальних підрозділів за місцем проживання, а після утворення центрів надання адміністративних послуг до відповідного центру.
Під час прийняття заяви та інших документів працівники територіальних підрозділів або адміністратори центрів перевіряються правильність заповнення заяви та її відповідність наданим документам, про що ними вчиняється відповідний запис у графі 9 заяви.
Відповідно до п. 1.5. Порядку, заяви розглядають працівники територіальних підрозділів. Положеннями пункту 5.1. Розділу V Порядку визначено вимоги щодо видачі паспорта деяким категоріям громадян, а саме: іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом.
У графі восьмій заяви зазначаються реквізити довідки, а в графі «Службові відмітки» - номер і дата рішення про набуття особою громадянства України та країна попереднього громадянства.
Громадяни України, які постійно проживали за кордоном і повернулися на проживання в Україну, отримують паспорту в тому територіальному підрозділі, де оформлятимуть реєстрацію місця проживання. Підставою для оформлення паспорта є паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою «Знятий з консульського обліку», унесеною закордонною дипломатичною установою України.
Вимогами пункту 5.2. Розділу V Порядку визначено, що у разі якщо особа повернулася на проживання в Україну без зняття з консульського обліку, вона звертається до територіального органу із заявою про повернення на проживання в Україну, в якій зазначається адреса майбутньої реєстрації місця її проживання в Україні.
Працівник територіального органу анулює відмітку про взяття на консульський облік у паспорті громадянина України для виїзду за кордон особи і надсилає до МЗС України повідомлення про реєстрацію місця проживання такої особи в Україні.
Паспорт громадянина України для виїзду за кордон з анульованою відміткою про перебування на консульському обліку є підставою для оформлення паспорта.
У графі восьмій заяви зазначаються реквізити паспорта громадянина України для виїзду, за кордон, а в графі «Службові відмітки» - дата й країна прибуття.
Відповідно до п. 2.7. Порядку правильність оформлення паспорта разом з підставами для оформлення перевіряється посадовою особою територіального підрозділу, яка за своїми службовими обов`язками відповідає за оформлення та видачу паспорта громадянина України, про що робиться відповідна відмітка в графі 11 заяви. Після перевірки на фотокартці, уклеєній у паспорт, проставляється рельєфний відбиток печатки, а на другій сторінці паспорта вчиняється підпис посадової особи територіального підрозділу. Підпис скріплюється гербовою печаткою. Номери гербової печатки та рельєфного відбитка печатки повинні бути чіткими і збігатися.
Проте, будучи службовою особою та виконуючи організаційно-розпорядчі функції, згідно функціональних обов`язків, будучи обізнаною про вищевказані норми чинного законодавства, ОСОБА_5 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, стала на шлях злочинної діяльності та умисно підробила документи для отримання паспорту громадянина України на ім`я неіснуючої особи, а в подальшому самостійно видала підроблений документ за наступних обставин.
Так, в жовтні місяці 2015 року, більш точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалось за можливе, на прохання невстановленої особи, яка діяла в інтересах громадянина Грузії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на підробку офіційних документів та видачу ОСОБА_8 підробленого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на підробку офіційних документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, ОСОБА_5 отримала заздалегідь підготовлені від невстановленої особи, яка діяла в інтересах ОСОБА_8 , неправдиві документи на ім`я ОСОБА_9 , а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 17.07.2010, орган 2 МDА, Посольство України в Республіці Молдова та довідку про набуття особою громадянства України №532/НГ-1657 від 17.07.2010, виданої Посольством України в Республіці Молдова з відповідними фотокартками на яких зображений ОСОБА_8 .
В подальшому, ОСОБА_5 з метою створення штучних підстав для видачі паспорта громадянина України 16.10.2015 самостійно зареєструвала постійне місце проживання ОСОБА_8 за адресою власного помешкання: АДРЕСА_1 .
Того ж дня, ОСОБА_5 доручила провідному спеціалісту Роздільнянського РС ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_10 заповнити бланк заяви про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 та самостійно його підписала в графі 11 заяви «Підстави і правильність оформлення паспорта перевірено, паспорт підписано».
В подальшому, ОСОБА_5 продовжуючи вчиняти неправомірні дії за вищевказаних обставин, оформила завідомо неправдивий офіційний документ, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , внісши до нього дані неіснуючої, вигаданої особи на прізвище ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вклеївши до нього фотокартку із зображенням ОСОБА_8 , а також здійснивши підпис скріпила його відповідним відбитком гербової печатки.
У подальшому у невстановлений час, у невстановленому місці та за невстановлених судом обставин ОСОБА_11 передала для користування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

04.10.2022р. в судовому засіданні від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання, підтримане обвинуваченою ОСОБА_5 про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття провадження відносно неї за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Дане клопотання мотивоване тим, що датою вчинення кримінального правопорушення згідно обвинувального акту встановлено жовтень 2015 року. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру 12.01.2022 року. Санкцією ч.1 ст.366 КК України (в редакції станом на жовтень 2015) передбачено основне покарання у вигляді штрафу до 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до 3-х років. Відповідно до ч.2 ст.12 КК України таке кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Отже, на думку сторони захисту, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення на теперішній час сплинув, і суд зобов`язаний закрити провадження по даним підставам і звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_6 просили задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти закриття провадження зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності з зазначених в клопотанні сторони захисту підстав.

Суд, заслухавши думку прокурора, з`ясувавши позицію обвинуваченої, її захисника, впевнившись у добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав обвинуваченою, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

За змістом зазначених норм закону звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового нетяжкого (за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років), тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

На час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення положення ст. 12 КК та ст. 49 КК діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011року та № 1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час надходження обвинувального акту до суду та розгляду судом клопотання сторони захисту положення вказаних статей зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, а ст.49 КК України - ще й зі змінами, внесеними Законом № 1256-IX від 18.02.2021.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення жовтень 2015 року, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, яка чинна на теперішній час, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.3 ст.4 КК України часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Так, згідно обвинувального акту по даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення в жовтні 2015 року та її дії кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч. 3 ст. 12 КК України станом на інкриміновану дату вчинення кримінального правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 222-VII від 18.04.2013, № 1261-VII від 13.05.2014, ), являвся злочином невеликої тяжкості, а з 01.07.2020 року являвся би кримінальним проступком, оскільки санкція ч.1 ст.366 КК (в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 222-VII від 18.04.2013, № 1261-VII від 13.05.2014), передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (максимальний штраф передбачено у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. (найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі).

Через те, що у цьому кримінальному провадженні обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 не був ухвалений, строк давності притягнення останньої за вчинення вказаного кримінального правопорушення сплинув. Даних щодо переривання або зупинення вказаного строку надані суду матеріали кримінального провадження не містять.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України сплинуло більше чотирьох років, таким чином, з урахуванням тяжкості та часу вчинення діяння, яке інкриміноване обвинуваченій, суд приходить до висновку, що на час надходження кримінального провадження до суду та розгляду клопотання сторони захисту про закриття провадження, строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності сплинув.

Така правова позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі № 328/1109/19 від 05.04.2021 року.

Відповідно до частин 1-3 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом, а відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284, ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченої, роз`яснено останній, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, закриває кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільняє особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд здійснюється у загальному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_5 заявила суду, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав їй цілком зрозумілий, та проти закриття провадження з вказаної підстави вона не заперечує.

Суд приходить до висновку про те, що позиція обвинуваченої є добровільною, остання, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження, таким правом не скористалась та не заперечувала проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Наслідки закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності обвинуваченій роз`яснено.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року "Про судову практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" при наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за перебігом строків давності, таке звільнення є обов`язковим.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні законні підстави для закриття провадження зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні, запобіжний захід у зв`язку з закриттям кримінального провадження та відсутністю клопотань слід не обирати.

Керуючись ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284, 286, 369,372 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження № 0000004, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2022 року відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України, - закрити.
Запобіжний захід до ОСОБА_5 не обирати.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1