Справа № 448/1268/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/894/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 448/1268/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 263 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_5 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та виправданий на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з обвинувальним актом органом досудового розслідування ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 06.06.2018 о 12.25 год., слідуючи з України в Республіку Польща на автомобілі марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаючи правила перетину кордону, оскільки неодноразово здійснював такий перетин кордону, перебуваючи за кермом вказаного автомобіля на території міжнародного автомобільного пункту пропуску «Шегині», що у с. Шегині Мостиського району Львівської області, усвідомлюючи, що в речовому ящику навпроти переднього сидіння пасажира, знаходиться мисливський ніж, покладений ним же туди раніше, який відноситься до категорії короткоклинкової холодної зброї колючо-ріжучої дії, не маючи відповідного дозволу, перевозив його.
На вирок суду прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що викладені у вироку суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Не погоджується з рішенням суду про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 06.06.2018, та, відповідно, результату цієї слідчої дії протокол огляду предмету від 07.06.2018, постанову про визнання ножа речовим доказом від 07.06.2018 та висновок експерта №5/262 від 30.07.2018.

Вказує, що вищевказана слідча дія була невідкладеною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

Звертає увагу, що факт того, що огляд автомобіля на міжнародному пункті пропуску «Шегині» проводився в присутності ОСОБА_5 , який на законній підставі керував автомобілем, який перебував у власності його дружини, та за його добровільної згоди на огляд автомобіля на території МАПП «Шегині», підтверджується показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні, зокрема свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що ОСОБА_5 добровільно відчинив дверцята автомобіля, та не заперечував, що це його ніж.

Також, згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_5 повідомив під час огляду, що ножа він придбав як сувенір, а також, що він мисливець і патрони придбані для того, щоб тренувати собаку не боятися пострілів.

Вказане підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_15 .

Крім того, апелянт зазначає, що суд необґрунтовано взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 незважаючи на їх неузгодженість та суперечливість.

Окрім цього, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що суддя під час судового засідання 07.06.2019 не оголосив склад суду та не повідомив про заміну секретаря судового засідання, а також не роз`яснив учасниками судового провадження право відводу.

Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Просить вироку суд залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , котрий апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 , котрі апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України вченене обвинуваченим ОСОБА_5 та виправдав його за ч. 2 ст. 263 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які вплинули чи могли вплинути на законність судового рішення.

Усі надані сторонами докази, у тому числі і ті, на які покликається у своїй апеляційній скарзі прокурор, були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення.

Проаналізувавши у вироку надані сторонами докази, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правомірного висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, кримінально-караним діянням, передбаченим ч. 2 ст. 263 КК України, є носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд у вироку досить детально виклав всі досліджені докази, яким надав відповідну оцінку, та у колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України, передбачає наявність об`єктивної сторони у формі здійснення альтернативних суспільно-небезпечних діянь: 1) носіння; 2) виготовлення; 3) ремонт; 4) збут, які характеризуються незаконністю, тобто здійснюються без відповідного дозволу. Під носінням зброї, слід розуміти дії по їх переміщенню, транспортуванню винною особою безпосередньо при собі (в руках, в одежі, сумках, спеціальних футлярах, в транспортному засобі тощо) за умови можливості їх швидкого використання нанесення удару. Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу.
Так, при встановленні винуватості особи, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
На переконання колегії суддів органом досудового розслідування не доведено умислу на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
Так, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_5 , який не визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що у травні 2018 року він спланував поїздку до Республіки Польща разом з сином і про це стало відомо його знайомому ОСОБА_16 , який також виявив бажання поїхати з ними. Зазначив, що перед поїздкою він виявив несправність свого автомобіля «Мерседес-Бенц», на якому планував поїздку, а тому звернувся до тестя ОСОБА_17 , який погодився надати для поїздки автомобіль марки «Фольксваген», який зареєстрований на дружину ОСОБА_18 , проте фактично ним користується тесть. Ввін домовився з ОСОБА_16 , що той мав очікувати його на заправці ОККО в смт. Турбів, до якого примикає с. Стара Прилука і яке знаходиться на шляху до м. Вінниці, а в подальшому усі мали пересісти в автомобіль марки «Фольксваген», який знаходився по вул.Ватутіна, 46 в м.Вінниці. До будинку тестя вони під`їхали на таксі, зателефонував йому, та останній виніс ключі від автомобіля і документи. ОСОБА_5 ствердив, що із речей у них була лише невелика сумка, яку відразу переклали в салон автомобіля. Він сів за кермо, ОСОБА_16 на переднє сидіння, а син на заднє і вирушили до Польщі. Ні багажник, ні речовий ящик дорогою не відкривали, тому ніхто не знав, що там знаходиться.
До пункту пропуску «Шегині» вони прибули біля 12.00 год. 06.06.2018, вони стали проходити паспортний контроль, який проводив інспектор прикордонної служби ОСОБА_14 та на вимогу якого ним, обвинуваченим, був відкрити речовий ящик навпроти сидіння пасажира спереду, де всіма присутніми виявлено мисливський ніж в чохлі та 5 набоїв до пістолета «Форт 17Р». ОСОБА_14 оглянув ніж і набої та викликав старшого зміни ОСОБА_15 , котра також оглянула ніж, зробила фотознімки і попросила ОСОБА_5 покласти його в те місце, де його було виявлено, а пізніше направила автомобіль на додатковий огляд і викликала поліцію. Після огляду вони повернулись на попереднє місце перебування авто. Вказав, що працівники поліції прибули в пункт пропуску за дві - дві з половиною години та почали оглядати автомобіль, яким він керував. Присутніми були два працівники прикордонної служби ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і слідчий ОСОБА_11 , який вилучив з бардачка автомобіля ніж і набої до пістолета. Понятих запросили лише тоді, коли слідчий дістав ніж слідчий із вказаного речового ящика (бардачка) і такий разом з патронами лежав на передньому сидінні пасажира. В присутності понятих ніж і патрони було упаковано, а в приміщенні митниці складено протокол огляду місця події.
Зазначив, що він неодноразово перетинав кордон і добре знає, що зброю, інші заборонені предмети перевозити через державний кордон заборонено. Вказав, що дозволу на проникнення в автомобіль та вилучення ножа і набоїв слідчий не запитував і він (обвинувачений) його не надавав, протокол огляду місця події йому було прочитано і він поставив про це свій підпис.
Стверджував, що жодного умислу на перевезення зброї (ножа) він не мав, про наявність такого в бардачку йому відомо не було та вказаний ніж не належить жодним з трьох осіб, що перебували в салоні автомобіля.
Таким чином, наведені показання, які перебувають у логічному зв`язку з іншими доказами у справі, спростовують наявність умислу в діях обвинуваченого. Також вони свідчать про те, що органами досудового розслідування не встановлено походження ножа. Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які не підтвердили приналежність ножа ОСОБА_5 , не існує доказів тому факту, що предмет кримінального правопорушення належить саме ОСОБА_5 , а тому неможливо поставити йому у вину носіння холодної зброї.
Окрім цього, колегія суддів не погоджується із твердженням апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим протокол огляду місця події від 06.06.2018, а також похідні від нього докази: протокол огляду предмету від 07.06.2018, постанову про визнання ножа речовим доказом від 07.06.2018 та висновку експерта N 5/262 від 30.07.2018.
Однією з центральних засад кримінального провадження є недоторканність житла чи іншого володіння особи, до яких в силу ч. 2 ст. 233 КПК України відноситься в тому числі транспортний засіб. Її зміст полягає в тому, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених Кодексом.
Огляд місця події, передбачений ч. 3 ст. 214 КПК України, є одним із винятків із зазначеної засади, оскільки потреба у невідкладному проведенні слідчої дії зумовлена необхідністю закріпити обставини кримінального правопорушення.
Натомість, з аналізу кримінального процесуального законодавства випливає, що вказана норма не звільняє прокурора чи слідчого за погодженням із прокурором від обов`язку невідкладно після здійснення дії звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку (огляду). Це обґрунтовується змістом засади недоторканності житла чи іншого володіння особи, яка передбачає наявність дозволу слідчого судді для проведення обшуку чи огляду (за загальним правилом попередньо, а випадках, передбачених Кодексом, невідкладно після самої дії).
Апеляційний суд не бере до уваги доводи прокурора про розмежування таких слідчих дій як огляд та обшук, оскільки в силу ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Посилання апелянта на наявність згоди володільця транспортного засобу на проведення огляду не знайшло свого відображення у матеріалах справи, оскільки такі відомості відсутні у протоколі огляду від 06.06.2018, а свідки у судовому засіданні не підтвердили той факт, що слідчий запитав ОСОБА_5 дозволу на проведення огляду.
Як наслідок, відсутність ухвали слідчого судді про дозвіл на огляд транспортного засобу є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, яке породжує недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 06.06.2018. Окрім цього, відповідно до принципу «плоди отруєного дерева», який відображений у ч. 1 ст. 87 КПК України, похідні докази також вважаються недопустимими, оскільки здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
А відтак, на противагу твердженням прокурора, суд першої інстанції не лише надав оцінку даним доказам, але й дійшов обґрунтованого висновку, що вони не є достатніми та переконливими доказами винуватості саме обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а інших фактичних даних, які б доводили протилежне стороною обвинувачення не надано.
Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч. 1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п.45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Не знайшли свого підтвердження також доводи прокурора щодо істотного порушення судом норм КПК України, які, на його думку, полягали у тому, що головуючий не оголосив склад суду та не повідомив про заміну секретаря судового засідання ОСОБА_19 , а також ОСОБА_20 .
З цього приводу слід зазначити, що секретар судових засідань ОСОБА_21 , яка була у судовому засіданні 07.06.2019 уже брала участь у попередніх судових засіданнях, зокрема 24.05.2019.
ОСОБА_22 , яка брала участь у попередніх судових засіданнях та ОСОБА_20 це одна особа, яка змінила прізвище після одруження.
Враховуючи вище наведене, апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування виправдувального вироку.
Вирок перевірений апеляційним судом в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 404 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2021 рок щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення..

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4