КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.11.2022.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що під час судового провадження доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконний вплив на свідків та вчинення нових злочинів. Зокрема, санкція інкримінованої статті передбачає позбавлення волі на строк 8 років, що може бути підставою та мотивом для переховування від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, зберігається ризик впливу на них. Дійсним є ризик вчинення нового кримінального правопорушення, враховуючи факт судимостей та факт того, що це провадження є об`єднаним з 10 проваджень у порядку ст. 217 КПК України. Також суд врахував особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_6 , не відповідає кримінальному закону, оскільки в обвинувальному акті не вживається формулювання «в умовах військового стану», а вказано «під час дії/в період військового стану». Вказує, що подія злочину не містить елементу «умови військового стану». Також вказує, що подія злочину є побутовою та малозначною, оскільки обвинувачений взяв у своєму помешканні по суті своє ж майно і відніс його до ломбарду. Зазначає, що шкода від злочину відсутня, цивільний позов не заявлено. Звертає увагу, що за таких умов обраний запобіжний є надмірно тяжким.
Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо обрання та продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.11.2022, без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3