ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1521/22 Справа № 204/3203/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000908 щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 01 грудня 2016 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 1 року 10 днів позбавлення волі. Звільнився 01 лютого 2017 року повідбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 20 червня 2022 року, без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, має не зняту і не погашену в у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду, вплину на потерпілого та свідків, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що вступна та резолютивна частини оскаржуваної ухвали була проголошена 22 квітня 2022 року, однак, при ознайомленні з матеріалами справи 26 квітня 2022 року, було з`ясовано, що повний текст в матеріалах справи відсутній. Захисник також вказує, що повний текст також не був вручений станом на 02 травня 2022 року.
В обґрунтування апеляційних вимог по суті оскаржуваного рішення, захисник вказує на недостатність підстав вважати існуючим хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що доводи сторони обвинувачення є суто гіпотетичними, а до клопотання не додано жодних доказів, які давали б змогу об`єктивно встановити наявність перелічених в ухвалі ризиків. Також захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання на території м. Кам`янського.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, зважаючи на те, що захисник не приймав участі в судовому засіданні під час постановлення оскаржуваної ухвали та ознайомився з її змістом 26 квітня 2022 року під час ознайомлення з матеріалами справи, враховуючи необхідність часу на складання апеляційної скарги, колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними, тому, з метою забезпечення доступу до правосуддя строк на оскарження необхідно поновити і розглянути відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України апеляцію в межах її доводів.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, захисник ОСОБА_5 надав суду клопотання про розгляд його апеляційної скарги без участі,
тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.), колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, без участі сторін кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
Доводи в апеляції про недоведеність необхідності обрання саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Колегія суддів також врахує те, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено у розшук у зв`язку із ухиленням його від явки до суду, що також переконливо свідчить на користь того, що останній може переховуватися від суду з метою ухвалення від можливого призначення покарання, яке може йому бити призначене у випадку визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Існування зазначених вище обставин у їх сукупності, на переконання колегії суддів, виправдовує перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, у вигляді домашнього арешту, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, оскільки вони не є достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ця обставина існувала і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступала стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено, застосований запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000908 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4