В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/301/22
Провадження № 1-кп/534/111/22

18 травня 2022 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000068 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ (м. Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, не працюючого, розлучений, на утриманні нікого не має, не має інвалідності, не є військовозобов`язаним, не є учасником бойових дій, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-04.06.2009 Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 3 ст. 187 КК України, до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

-17.04.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим 1 рік;

-09.04.2015 Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 2 ст.185 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі;

-04.08.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

-у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2022 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на законних підставах в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , у спальній кімнаті виявив мобільний телефон марки «Nomi» моделі « І184» та телевізор марки «JVC» моделі «LT24MU380», після чого у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, із приміщення спальні вищевказаної квартири здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Nomi» моделі « І184», вартістю 250 гривень та телевізора марки «JVC» моделі «LT24MU380», вартістю 2300 гривень, які належать ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2 550 гривень.

Цивільний позов не заявлявся.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та не заперечував щодо вартості викраденого ним майна.
Потерпілий в судовому засіданні повідомив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, суд вирішив за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема, обвинувачений не одружений, не має на утриманні осіб, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку представника потерпілого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, пов`язане з позбавленням волі, наближене до мінімального строку.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України, застосувавши іспитовий строк.
Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільні позови до обвинуваченого пред`явлено не було. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього покарання, якщо він протягом трьохрічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1