Справа № 136/453/22
провадження №1-кп/136/22/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000517 від 29.12.2013 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 біля 21:00 год ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою із особою матеріали відносно якого виділені в окреме провадження на автомобілі «таксі» марки ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_5 приїхали до домогосподарства ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де після того, як ОСОБА_3 зірвав навісний замок вхідних дверей гаража, погреба та підсобного приміщення сараю, вони проникли всередину, звідки викрали алюмінієвий бідон ємністю 40 літрів, вартістю 350 грн. та з приміщення погребу - чотири мішки картоплі, загальною вагою 160 кг., вартістю 3 грн. за 1 кілограм, загальною вартістю - 480 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, завдали потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 830 грн. та викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою з групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

В кінці грудня 2013 року біля 00:00 год ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою із особою матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де таємно, зірвавши металеву скобу навісного замка від вхідних дверей підсобного приміщення сараю, проникли туди та звідки здійснили крадіжку електроінструменту, а саме: бензопили марки «Енергія НПО №Э1-БП-0000039», шуруповерта марки «Technic ML-CD01», електрорубанка марки «Sturm P1012N», електролобзика марки «Титан БПМЛ-750» та пульверизатора електричного марки «Енергомаш КП 96100, КП 96120», загальна вартість яких становить 1916 грн. 05 коп. Своїми умисними діями ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вище вказану суму та викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою з групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованованих йому кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчинених ним діянь, розкаявшись у вчиненому.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених ним діянь, добровільності та істинності його позиції.

Інші учасники судового провадження не оскаржують фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржуються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 по епізоду крадіжки майна 27.12.2013 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою з групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, а також вірно кваліфіковано по епізоду крадіжки майна в кінці грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою з групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться за ч. 3 ст. 185 КК України до тяжких злочинів. ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер вчиненого злочину, характеристику по місцю проживання.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає що достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 буде покарання передбачене санкцією частини статті у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, його поведінки за час судового розгляду та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 50, 51, 65, 67, 70, 75, 76, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 376, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення екпертиз в сумі 317 (триста сімнадцять) грн 85 коп.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же сстрок з моменту отримання копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8