В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

здійснивши судовий розгляд, у відкритому судовому засіданні, в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000835, яке внесене до ЄРДР 07 жовтня 2020 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина Україна, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

04 жовтня 2020 року близько 01:00 год., ОСОБА_4 перебуваючи на четвертому поверсі у приміщенні під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, відкрито, шляхом ривка, зірвав з ліктьового суглоба лівої руки потерпілої ОСОБА_5 належну їй репліку сумки марки LOUIS VUITTON моделі CAPUCINES, вартістю 3 115 грн., у якій знаходився гаманець марки TAILIAN моделі Т 726 CRIMSON, вартістю 358,83 грн. та грошові кошти в сумі 3 500 грн. та 200 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 04 січня 2020 року, становить 5 666,86 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, майном потерпілої розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв останній майнової шкоди на загальну суму 12 640,69 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судом дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, в зв`язку із вказаним просив суворо не карати та звільнити його від відбування покарання.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України є нетяжким злочином, яке карається штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Отже, зважаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, установлені дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за допомогою не звертався, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.

Водночас, оскільки ОСОБА_4 призначене покарання не більше п`яти років позбавлення волі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також те, що він кримінальне правопорушення вчинив вперше, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що його можливо звільнити від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, на ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 177, 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, у виді позбавлення волі строком на два роки.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Визначити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати починаючи з 28 липня 2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду

ОСОБА_6