Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/470/22, за апеляційною скаргою, яку подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 та застосовано щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдата, водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти в / ч НОМЕР_1 , маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03 жовтня 2022 року, включно.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу відмовлено.

В ухвалі вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України кримінального правопорушення. При вирішенні питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції взяв до уваги те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів (ч. 4 ст. 405 КК України), вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим - може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, і дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, про що свідчить і його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх грубе порушення, ймовірно вчинивши військовий злочин, а саме: висловив погрозу вбивством начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану, тобто обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому діянь проявляв зухвалу та небезпечну поведінку, із застосуванням фізичної сили. В ухвалі суду також міститься посилання на судове рішення, відповідно до якого на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід тримання під вартою, що передбачені ст. 177 КПК України і встановлені слідчим суддею ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати. Разом із тим, на переконання суду першої інстанції, обставини вчиненого правопорушення, а також те, що докази у кримінальному провадженню підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, суд також дійшов висновку, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілу ОСОБА_8 та свідків у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що в свою чергу створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. При цьому, суд узяв до уваги і те, що солдат ОСОБА_6 проходить військову службу та по роду своєї діяльності володіє навиками використання вогнепальної стрільби та військовим мистецтвом, що відповідно також дасть йому можливість впливати на свідків, потерпілу, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Крім того, суд дійшов висновку про те, що підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у суду відсутні, такі ризики жодним чином не обґрунтовані у клопотанні сторони обвинувачення, а відтак є немотивованими та зведеними до формалізму. Також суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, зареєстрований та фактично проживає разом з матір`ю, дружиною, дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , позитивно зарекомендував себе під час проходження військової служби, йому встановлено медичний діагноз «Тривожно фобічний розлад, вираженого ступеню з частими панічними атаками», у період часу з 21.05.2022 і до 09.06.2022, але не виключно, знаходився на лікуванні в психоневрологічному відділенні КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегова» з діагнозом F43.2 «Розлад адаптації з емоційно вольовими порушеннями, помірно виражений, однак зазначені обставини суд визнав такими, що не можуть бути самодостатньою підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, враховуючи наявність ризиків, встановлених судом. При цьому, суд взяв до уваги і те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину проти встановленого порядку несення військової служби, в умовах воєнного стану, тобто особа використала найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилася держава Україна, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а медичних висновків щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано. Тому, суд також дійшов висновку про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено. Разом із тим, врахувавши наведене вище, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікується як погроза вбивством начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, що вчинено в умовах воєнного стану, суд не визначив йому розмір застави.
В апеляційній скарзі сторона захисту вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Посилаються на те, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 129 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 2 років. При цьому, зазначають, що інкриміновані ОСОБА_6 дії він вчинив не щодо свого командира ОСОБА_8 , а щодо ОСОБА_11 , яка є також солдатом як і він, однак позиціонує себе як командир. Посилаються на те, що тяжкість покарання не може слугувати основним критерієм для обрання найбільш суворого за видом запобіжного заходу, а ОСОБА_6 не є надто молодим за віком, має низку захворювань, проходив лікування у Берегівському психоневрологічному диспансері, має постійне місце проживання та роботи (служби), за якими характеризується із позитивної сторони, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір похилого віку, раніше до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності не притягувався, майнової шкоди не завдано і потерпіла не має щодо нього жодних претензій. Тому, вважають, що з огляду на обставини, за яких скоєно кримінальне правопорушення та особи обвинуваченого, достатнім було б застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який у достатній мірі може забезпечити запобігання формально наведеним у клопотанні прокурора і жодним чином не доведеним у судовому засіданні ризикам. Також зазначають, що з урахуванням ступеня з`ясування всіх фактичних обставин кримінального провадження, проведення необхідних слідчих дій вже перестали існувати ризики, які мали місце під час обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу. Просять ухвалу суду скасувати та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги: те, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; обставини вчинення кримінально-караних діянь та умови, в яких вони вчинені; дані про особу обвинуваченого - раніше не судимий, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де мешкає разом з матір`ю, дружиною, дітьми, йому встановлено медичний діагноз «Тривожно фобічний розлад, вираженого ступеню з частими панічними атаками», позитивно зарекомендував себе під час проходження військової служби, проходить військову службу та по роду своєї діяльності володіє навиками використання вогнепальної стрільби та військовим мистецтвом.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.

Тому, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, можливість незаконного впливу на потерпілу чи свідків з метою зміни ними показань на його користь.

При цьому, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, жодним чином не обґрунтовані у клопотанні сторони обвинувачення, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати про їх відсутність і зведення до формалізму.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання встановленим ризикам. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілу чи свідків, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не є надто молодим за віком, має низку захворювань, проходив лікування у Берегівському психоневрологічному диспансері, має постійне місце проживання та роботи (служби), за якими характеризується із позитивної сторони, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір похилого віку, раніше до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності не притягувався, майнової шкоди не завдано і потерпіла не має до нього жодних претензій, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із цих підстав, як безпідставні і необґрунтовані, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, достатнім було б застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який у достатній мірі може забезпечити запобігання формально наведеним у клопотанні прокурора і жодним чином не доведеним у судовому засіданні ризикам.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням ступеня з`ясування всіх фактичних обставин кримінального провадження, проведення необхідних слідчих дій вже перестали існувати ризики, які мали місце під час обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

При цьому, апеляційний суд вважає, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими та правильними. На переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб про те, що наявні в обвинуваченого ОСОБА_6 захворювання виключають можливість тримання його під вартою, у ході апеляційного розгляду не встановлено й на такі не посилається сторона захисту як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 129 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 2 років, оскільки інкриміновані ОСОБА_6 дії він вчинив не щодо свого командира ОСОБА_8 , а щодо ОСОБА_11 , яка є також солдатом як і він, однак позиціонує себе як командир, колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в наявні в матеріалах контрольного провадження докази та встановлені стороною обвинувачення обставини, дають обґрунтовані підстави вважати про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінально-караних діянь.

Тож, дослідивши доводи апеляційних скарг та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки інкриміновані ОСОБА_6 кримінально-карані діяння, пов`язані із погрозою вбивством начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілу чи свідків, або іншим чином порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 серпня 2022 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 03 жовтня 2022 року включно, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :