Справа № 333/7675/21
Провадження № 1-кп/333/300/22
УХВАЛА
06 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянувши питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 12.04.2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою по 11.06.2022 року.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Таким чином, законодавець визначив саме обов`язок суду, а не його право розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у разі, коли відповідний строк спливає, а судове провадження ще не завершено.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 11.06.2022 року, судове провадження у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а наступне судове засідання заплановане після вказаної дати, судова колегія вирішила поставити на обговорення учасникам провадження питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 просив суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, та як останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. На цей час, на думку прокурора продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений незаконно впливати на потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 є особою, яка неодноразово судима, що свідчить про його схильність до скоєння злочинів. Жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку ОСОБА_5 , не зможе запобігти вказаним ризикам. Крім того, обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, тому такі обставини унеможливлюють застосування відносно нього інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, місце та час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, так як доставити останнього у приміщення Комунарського районного суду м. Запоріжжя не має можливості через введення воєнного стану на території України та небезпеку для конвою та обвинуваченого. ОСОБА_8 заперечував проти думки прокурора та зазначив, що вважає за можливе застосувати до нього такий запобіжний захід як домашній арешт. Ризики, зазначені прокурором нічим не підтверджуються, потерпілий на цей час не має до нього жодних претензій, про що була написана відповідна заява.

Захисник ОСОБА_7 просив суд не продовжувати строк тримання під вартою обвинуваченому та застосувати інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства запобіжний захід. ОСОБА_8 досить тривалий час перебуває під вартою, доказів щодо ризиків у судовому засіданні прокурор фактично не навів, як і не довів суду, що такий запобіжний захід є єдиним можливим у даній ситуації. До затримання ОСОБА_8 постійно проживав та був зареєстрований у м. Запоріжжя разом із тіткою та цивільною дружиною, працював, але неофіційно.

Розглянувши питання про доцільність подальшого утримання обвинуваченого під вартою, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 13.08.2021 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 11.10.2021. У подальшому, ухвалою слідчого судді вказаний запобіжний захід обвинуваченому було продовжено по 05.11.2021 року.

Ухвалами колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2021 року, 21.12.2021 року, 17.02.2022 року, 12.04.2022 року запобіжний захід ОСОБА_6 було продовжено по 03.01.2022 року, 19.02.2022 року, 15.04.2022 року та 11.06.2022 року, відповідно.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Крім того, суд при встановленні фактів, що підтверджують наявність у ОСОБА_6 обґрунтованої підозри враховує показання потерпілого, надані під час судового розгляду та письмові докази, досліджені у судовому засіданні.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий; обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутня жодна особа на утриманні). Також, в даному випадку суд приймає до уваги, що стороною захисту не надано доказів перебування ОСОБА_6 на військовому обліку та можливість останнього приймати активну участь у відсічі військової агресії с боку Російської Федерації.

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України (санкція зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк до 7 та до 10 років позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.68 КК України).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_8 раніше був п`ять разів судимий, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у березні 2021 року, тобто за п`ять місяців до подій, зазначених в обвинувальному акті. Також, на цей час відсутні достовірні відомості щодо отримання ОСОБА_6 щомісячного постійного доходу. Обвинувачується останній у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливим мотивом. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Ці висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Водночас, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що ризик вчинити інше кримінальне провадження є настільки вагомим, що домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави і дійшов до такого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що законодавець передбачив в ч.4 ст.183 КПК України, право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, з урахуванням конкретних обставини даного кримінального провадження, здійснення під час судового розгляду більшості з запланованих дій (допит потерпілого, дослідження усіх письмових доказів) вважаємо за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу.

17.02.2022 року під час продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів визначила альтернативний запобіжний захід заставу у межах 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 620 250 грн. У подальшому, 12.04.2022 року ухвалою колегії суддів розмір застави був зменшений до 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме до суми у розмірі 248 100 грн., які ОСОБА_8 або заставодавець мають право у будь-який момент внести. Вважаємо за необхідне залишити вказаний, приближений до мінімального розміру застави, що може бути застосований до такої категорії кримінальних проваджень. На думку колегії суддів, зазначений розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_6 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 180, 182, 331, 372, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 04.08.2022 року (включно).

ОСОБА_8 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 248 100 (двісті сорок вісім тисяч сто) грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_6 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею;
- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;
- повідомляти головуючого суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.
Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено 07.06.2022 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_10

Суддя: ОСОБА_3