УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2022 Справа №607/2550/22

Номер провадження: 1-кс/607/860/2022

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника, адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 10 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000070 від 17 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000070 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (далі КК України) звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просив скасувати постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 10 лютого 2022 року про ініціювання відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій.
Представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задоволити.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив розгляд скарги провести без його участі та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 . Покликався на те, що на електронну адресу Тернопільської окружної прокуратури 08 лютого 2022 року надійшло клопотання ОСОБА_4 від 07 лютого 2022 року про ініціювання відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій. За наслідками розгляду вказаного клопотання, у його задоволенні було відмовлено, про що повідомлено ОСОБА_4 . У своєму клопотанні ОСОБА_4 зазначає, що оперуповноважений ОСОБА_6 у вказаному провадженні без письмового доручення дізнавача провів слідчу розшукову дію, дізнавач ОСОБА_7 проводила допити свідків «на підставі доручення слідчого» (що не відповідає дійсності)», а дізнавач ОСОБА_8 провела процесуальні дії без уповноваження здійснення дізнання у цьому провадженні. Таким чином, як вказує ОСОБА_4 , зібрані докази є недопустимими і вони не можуть бути використаними як докази у кримінальному провадженні, а тому клопоче про ініціювання прокурором вирішення питання відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій. Вивченням матеріалів кримінального провадження прокурором встановлено, що оперуповноважений Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 провів 25 жовтня 2021 року допит свідка ОСОБА_9 на підставі відповідного доручення дізнавача ОСОБА_7 від 02 вересня 2021 року, а дізнавач ОСОБА_8 здійснювала та здійснює на даний час дізнання у зазначеному кримінальному провадженні на підставі доручення про проведення досудового розслідування від 03 грудня 2021 року. Водночас є незрозумілим посилання ОСОБА_4 у клопотанні на те, що дізнавач ОСОБА_7 проводила допити свідків «на підставі доручення слідчого» (що не відповідає дійсності)» та яким чином це може вплинути на визнання допиту свідків недопустимими доказами. Адже, згідно положень чинного КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно і вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Таким чином, прокурором не встановлено підстав для ініціювання прокурором питання про відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі КПК України), відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, не є перешкодою для розгляду скарги, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. З огляду на це, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності прокурора, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.
Заслухавши пояснення представника скаржника щодо поданої скарги, вивчивши зміст заяви прокурора, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження № 0000070 від 17 серпня 2021 року, наданого Тернопільською окружною прокуратурою на запит слідчого судді, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною 3 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до положень ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Із змісту роз`яснень, що містяться у п. 6. Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року № 949/0/417 вбачається, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК предметом оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. Існування такого предмета оскарження зумовлене задекларованою та імплементованою в КПК засадою змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки одне із законодавчих положень, завдяки якому реалізується зазначена засада, передбачене у ч. 2 ст. 22 КПК, якою встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Також реалізація відповідної засади забезпечується положеннями ст. 220 КПК, якою встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будьяких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000070 від 17 серпня 2021 року 07 лютого 2022 року ОСОБА_4 надіслав прокурору Тернопільської окружної прокуратури електронною поштою клопотання (зареєстроване 08 лютого 2022 року за № 316), у якому просив ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій.

Постановою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 07 січня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з тих мотивів, що прокурором не встановлено підстав для ініціювання питання про відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій.

З урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 6. Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року № 949/0/417 необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Частиною 2 ст. 39-1 КПК України передбачено право керівника органу дізнання відсторонювати дізнавача від проведення дізнання за ініціативою прокурора або з власної ініціативи та призначити іншого дізнавача за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу (самовідводу) або неефективного дізнання.

Зі змісту оскаржуваної постанови та вивчених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження слідує, що оперуповноважений Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 25 жовтня 2021 року провів допит свідка ОСОБА_9 на підставі відповідного доручення дізнавача ОСОБА_7 від 02 вересня 2021 року, дізнавач ОСОБА_8 здійснювала та здійснює на час прийняття спірної постанови дізнання у кримінальному провадженні № 0000070 від 17 серпня 2021 року на підставі доручення про проведення досудового розслідування від 03 грудня 2021 року, а дізнавач ОСОБА_7 проводила допит свідків на виконання вимог ст. 40-1 КПК України. Прокурор звернув увагу на те, що скаржником не обґрунтовано необхідність повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій. Тобто прокурором не встановлено підстав для ініціювання питання про відсторонення дізнавача від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, призначення іншого дізнавача, а також повторного проведення згаданих у клопотанні процесуальних дій

Слідчий суддя звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст.40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Відтак, з проаналізованого вище слідчим суддею слідує, що прокурор належним чином відреагував на клопотання ОСОБА_4 та у встановлений процесуальним законом строк вчинив процесуальну дію - виніс вмотивовану постанову про відмову у задоволенні клопотання, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 220 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Так, прокурор у кримінальному провадженні враховуючи вище наведене та те, що при проведенні досудового розслідування ним, з урахуванням конкретних обставин справи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийняв постанову про відмову в задоволенні клопотання.

За змістом ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Аналізом змісту оскаржуваної постанови, встановлено, що остання відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є цілком мотивованою та логічною у своєму викладі, а при її винесенні прокурор обґрунтовано керувався вимогами КПК України. Прокурором зазначено правові підстави, що дали йому можливість дійти до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи, що прокурор, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у відповідності до ст. 94 КПК України оцінює докази з точки зору належності і достатності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що прокурор діяв в межах своїх дискреційних повноважень.

Прийняте прокурором рішення, на думку слідчого судді, відповідає вимогам ст. 220 КПК України, клопотання ОСОБА_4 розглянуте в строк, визначений процесуальним законом з належним процесуальним реагуванням, результатом якого є вмотивована постанова прокурора про відмову у задоволенні клопотання від 10 лютого 2022 року.

Відтак, слідчий суддя, поважає самостійність прокурора у прийнятті ним процесуальних рішень та з огляду на дотримання прокурором вимог ст. 220 КПК України дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 в задоволенні клопотання від 10 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000070 від 17 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 91 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 10 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000070 від 17 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11 квітня 2022 року о 13 год. 50 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області ОСОБА_1