Справа № 183/3016/20
№ 1-кп/183/413/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в режимі відео конференції з Державною установою «Біленківська виправна колонія № 99» кримінальне провадження № 10000132 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-снайпера взводу снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-22.06.2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

26 лютого 2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 42 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2019 року за № 19 РС (по стройовій частині) призначено на посаду стрільця-снайпера взводу снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 .
Так, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 23 грудня 2019 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
08 лютого 2020 року, старший солдата ОСОБА_4 було затримано співробітниками Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 23 грудня 2019 року старший солдат ОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 08 лютого 2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також додав, що залишив військову частину, через те, що у нього стався конфлікт на службі. Поїхав додому та переховувався. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Однак, суд враховує, що злочин, вчинений обвинуваченим, є тяжким.
За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, однак в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Крім того, судом встановлено, що після постановлення вироку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 22.06.2021 року, ОСОБА_4 визнано винуватим в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхомпоглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2021 року.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхомпоглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком покаранням, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 08 лютого 2020 року.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року, а саме з 08 лютого 2020 року по 13 травня 2022 року включно.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1