Дата документу 22.08.2022 Справа № 937/7497/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/386/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/7497/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 травня 2021 року приблизно об 11 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу з кімнати вищевказаної квартири викрав належну ОСОБА_8 праску вартістю 683 грн. 05 коп., після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього передбачених ч.1 ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому покарання у виді громадських робіт. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Обставини, які б обтяжували його покарання, відсутні. Також зазначив, що він не мав умислу на викрадення праски, а лише позичав її на короткий термін, оскільки проживав однією родиною з потерпілим, а тому мав доступ та можливість користуватися викраденою праскою. З огляду на сукупність зазначених обставин суд мав можливість призначити йому менш суворе покарання у виді штрафу або громадських робіт. Крім того, призначене судом покарання позбавляє його можливості покинути територію України задля працевлаштування.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за зазначених в оскарженому вироку суду обставин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до кримінальних проступків; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

При цьому суд першої інстанції, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, обрав обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, яке передбачено санкцією ч.1 ст.185 КК, та звільнив обвинуваченого від його відбування у відповідності до ст.75 КК.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений вимагав вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваним вироком суду обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено покарання у виді обмеження волі, від відбування якого його було звільнено на підставі ст.75 КК із встановленням іспитового строку терміном в 1 рік.

Іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК.

Вирок щодо ОСОБА_7 у даній справі постановлено 11 серпня 2021 року, а відтак станом на день апеляційного розгляду визначений обвинуваченому судом іспитовий строк сплинув.

Відповідно до п.1 ст.89 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Даних про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення не встановлено, а відтак і не передбачається підстав для ймовірного призначення покарання за правилами, передбаченими статтею 71 КК.

Отже на даний час, за умови залишення вироку суду без змін з огляду на положення ст.89 КК з дня ухвалення такого судового рішення апеляційним судом ОСОБА_7 фактично буде вважатись таким, що не має судимості.

Відтак в свою чергу задоволення апеляційної скарги обвинуваченого із призначенням йому покарання у виді громадських робіт фактично означатиме погіршення становища ОСОБА_7 за його ж апеляційною скаргою, що є неприпустимим.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки її вимоги в даному випадку суперечать його ж інтересам.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність у нього умислу на викрадення праски колегією суддів не перевіряються, оскільки з огляду на положення ч.1 ст.394 КПК вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже в результаті апеляційної перевірки матеріалів провадження неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційних вимог обвинуваченого немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4