ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1883/22 Справа № 185/9907/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000799 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.04.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнений на підставі ст. 75,76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, -
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за постановленим вироком приєднано частково невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 03 жовтня 2021 року приблизно о 13.30 годині обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання знайомого, потерпілого ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_2 , після спільного вживання спиртних напоїв та в ході словесної сварки з останнім, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому не менше одного удару кулаком правої руки в область щелепи з лівої сторони, що призвело до падіння ОСОБА_9 та удару головою об підлогу, внаслідок чого останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя, які призвели до його смерті.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його невідповідністю тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості і просить пом`якшити покарання до семи років позбавлення волі, а за сукупністю вироків остаточно призначити йому покарання - вісім років позбавлення волі.
Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України. Так, у вироку вірно вказано, що ОСОБА_7 раніше судимий, характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Однак зазначено, що пом`якшуючі покарання обставини відсутні.

Сторона захисту не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, адже з самого початку розгляду справи обвинувачений надав логічні та послідовні зізнавальні показання, в дебатах розкаявся у вчиненому. Відтак, судом безпідставно не враховано визнання вини та щире каяття обвинуваченого, які мають місце у цій справі.

Не зважаючи на наведені обставини, суд першої інстанції призначив остаточно обвинуваченому покарання майже максимального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст.121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.
Потерпілий до апеляційного суду не з`явився, про час і дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання та про поважні причини неявки суд не повідомив; обвинувачений повідомлений про час і дату судового засідання до суду із заявою про його особисту участь на звертався, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснений без участі обвинуваченого та потерпілого.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України).
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання та вирок суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції виконані належним чином.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, ступінь негативних та непоправимих наслідків у вигляді смерті потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку потерпілої щодо застосування саме суворого виду покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, як обставину, що обтяжує покарання, суд першої інстанції правильно визнав -вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання лише з ізоляцією його від суспільства у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті.

Суд апеляційної інстанції погоджується, що таке покарання буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.04.2020 року, за яким був засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, у зв`язку з чим суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченому правильно застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, визначивши покарання за сукупністю вироків, та до призначеного покарання за даним вироком частково приєднав невідбуте покарання за поставленим вироком від 01.04.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що обрана судом вид і міра покарання за цей злочин, яка визначена в розмірі наближеному до мінімального, відповідають принципам законності та справедливості, які будуть необхідними та достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Доводи апеляційної скарги захисника, що з самого початку розгляду справи обвинувачений надав логічні та послідовні зізнавальні показання, в дебатах розкаявся у вчиненому, відтак, судом безпідставно не враховано визнання вини та щире каяття обвинуваченого, які мають місце у цій справі, були предметом оцінки судом першої інстанції і такі доводи спростовані судом з наведенням відповідних мотивів. Твердження захисника про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються матеріалами справи, технічною фіксацією судового розгляду та зміною своєї позиції стосовно висунутого обвинувачення.
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості покарання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки обраний судом вид і розмір покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.
Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Таким чином, захисник не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, які б свідчили про «явно несправедливе покарання» призначене ОСОБА_7 в результаті його суворості, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни, а доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 121 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4