Справа № 522/4312/22
Провадження № 1-кп/522/1168/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000029 від 07.01.2022 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця Одеської області, Фнунзівського району, с. Перехрестове, громадянина України, неодруженого, який має базову середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.04.2021 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 роки;
- 20.08.2021 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи

Так, 07.01.2022 року, близько 03:00 год., ОСОБА_3 перебуваючи з особою 1, матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, біля магазину «Копійка», за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 1, за попередньою змовою, підійшли до незнайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якими у них зав`язався конфлікт, під час чого ОСОБА_3 наніс удар рукою по обличчю потерпілому ОСОБА_6 , після чого особа 1 також почав наносити удари рукою потерпілому по обличчю та тулобу, від чого останній впав на землю, однак ОСОБА_3 продовжив наносити удари потеплілому ногою, з метою подолання супротиву.
Далі, використавши свою фізичну та чисельну перевагу, ОСОБА_3 , повторно, відкрито викрав з кишені ОСОБА_6 мобільний телефон «Хіаоті Redmi Note 7» в корпусі фіолетового кольору з чохлом чорного кольору з сім-картами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартістю 3000 грн та грошові кошти в сумі 1500 грн, чим заволоділи майном потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 4500 грн., після чого ОСОБА_3 з особою 1 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою.

Позиції учасників кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_6 був повідомленні про час та місце розгляду судового засідання, однак в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив кримінальне провадження розглядати за його відсутності.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник, з урахуванням того, що обвинувачений визнав вину, в зв`язку з чим сторона захисту не ставить під сумнів фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та заяви потерпілого, просили кримінальне провадження розглядати за відсутності потерпілого.
Прокурор з урахування визнання обвинуваченим вини, просив кримінальне провадження розглядати за відсутності потерпілого.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає можливим розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілого.

Мотиви суду.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.
Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів майнового характеру, неодружений, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, має місце проживання та реєстрації.
У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставинний, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, активне сприяння у розкритті злочину та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням зазначених обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, враховуючи, що обвинувачений неодноразово вчиняв злочини майнового характеру, суд вважає недоцільним застосовувати дію ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.
Відповідно до приписів ст. 71 КК України та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 роки.
Новий злочин ОСОБА_3 вчинив 07.01.2022 року, тобто під час іспитового строку.
З огляду на те, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення під час іспитового строку, тому остаточне покарання має бути призначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.
У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Речовий доказ мобільний телефон «Хіаоті Redmi Note 7» був повернутий потерпілому ОСОБА_6 .
У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 має бути стягнуто на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 240,99 грн.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 призначити покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання по даному вироку частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року у вигляді 5 років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного ОСОБА_3 покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, починаючи з 28.04.2021 року до 20.08.2021 року за попереднім вироком та з 04.03.2022 року до дня набрання зазначеного вироку законної сили.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 залишити без змін.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на на користь держави судові витрати у сумі 240,99 (двісті сорок гривень дев`яносто дев`ять копійок) гривень.
Речовий доказ після вступу вироку у законну силумобільний телефон «Хіаоті Redmi Note 7» вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: