Провадження № 11-кп/811/409/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2017 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Звиняче, Горохівського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця в с.Яришів, Могилів-Подільського району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановила:
вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК, та призначено кожному з них покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Запобіжні заходи обвинуваченим змінено на домашній арешт.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що близько 08 год. 20 хв. 11 липня 2017 року, в м.Луцьку по вул.Сенаторки Левчанівської, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з умислом на незаконне заволодіння майном, зайшовши в прийомний час, в приміщення офісу ІНФОРМАЦІЯ_3 Товариства з обмеженою відповідальністю Споживчий центр, що в буд.№13 на вказаній вище вулиці, відкрито, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, застосував відносно менеджера вказаного товариства ОСОБА_11 сльозогінний аерозоль, від чого та різко відхилилась та впала на підлогу, а він, ОСОБА_7 , присівши навколішки позаду потерпілої, зігнувши свою праву руку, навколо шиї потерпілої, почав її утримувати, щоб вона не перешкоджала заволодінню майном, а лівою рукою затулив потерпілій рота, щоб вона не могла кликати на допомогу, заподіявши таким чином ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на перед вушній ділянці зліва, внутрішньо-шкірні крововиливи в ділянці шиї справа та зліва.

В подальшому, ОСОБА_8 з метою реалізації єдиного з ОСОБА_7 злочинного умислу на незаконне заволодіння майном, забіг до зазначеного приміщення офісу ІНФОРМАЦІЯ_3 Товариства з обмеженою відповідальністю Споживчий центр, що в буд.№13, та всупереч волі менеджера вказаного товариства ОСОБА_11 , шляхом проникнення в приміщення, забіг за відгороджену меблями частину кімнати, де стояв сейф, куди ОСОБА_11 не допускає відвідувачів, де за допомогою ключа, що знаходився на столі, відчинив сейфта відкрито заволодів чужим майном - грошовими коштами, що знаходились в середині сейфа в сумі 19 100 гривень та, взявши з полиці, заволодів чужим майном - відеореєстратором вартістю 1415 гривень, а всього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи чужим майном на загальну суму 20515 гривень, завдавши потерпілому - ТОВ Споживчий Центр майнової шкоди в зазначеному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачених визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вважає вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Вказує, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_11 , яка чітко та послідовно в судовому засіданні показала, що в той момент, коли вона спробувала вирватись, ОСОБА_7 зажав її рукою сильніше за шию, від чого вона не могла дихати та не могла нічого сказати. Після цього, в неї боліла шия, вона кашляла кров`ю. Лікарі виявили в неї на шиї тілесні ушкодження, а саме синці та крововиливи. Окрім того, факт вчинення саме таких протиправних дій не заперечували в суді і самі обвинувачені. У зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та безпідставно перекваліфіковано дії обвинувачених з ч.3 ст.187 на ч.3 ст.186 КК України. Також вказує, що при призначенні покарання судом не було враховано, що обвинувачені вчинили особливо тяжкий та попередньо спланований злочин, вчинений із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, також переховувались від органів досудового розслідування та були виявлені в ході проведення оперативно-розшукових заходів.

Захисник обвинувачених в поданій апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному окремо, мінімальний розмір покарання, передбачений ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.75 КК України у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

В доводах апеляційної скарги покликається на наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими є: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненим злочином. Вказує, що обвинувачені є особами молодого віку, до кримінальної відповідальності притягуються вперше, позитивно характеризуються за місцем навчання та проживання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просять вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора та захисника слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У поданій на адресу суду апеляційній скарзі прокурор оскаржує правильність кваліфікації дій засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з огляду на неврахування судом кваліфікуючої ознаки «насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого».

Крім того, у поданій апеляційній скарзі та в підготовчій частині судового розгляду, прокурор заявила про повторний допит потерпілої ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_10 , подав письмове клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_11 , дослідження протоколу огляду місця події від 18.07.2017 р. під час якого у ОСОБА_8 в приміщенні кабінету № 402 Луцького ВП ГУНП у Волинській області вилучено жорсткий диск на якому зафіксовано дані події з камер спостережень, висновок додаткової судово-медичної експертизи № 1203 від 12.12.2017 р. та допит експерта ОСОБА_12 .

При цьому, як сторона обвинувачення так і сторона захисту, своє клопотання мотивує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у ході судового розгляду в суді першої інстанції, досліджені показання, надані потерпілою ОСОБА_11 під час досудового розслідування, щодо обставин та механізму отримання нею тілесних ушкоджень.

Згідно вимог апеляційної скарги прокурором оспорюється кваліфікація дій обвинувачених.

Кваліфікація злочину - це встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого суспільно небезпечного діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Колегією суддів встановлено, що фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції та перевірені в судовому засіданні в апеляційних скаргах ні стороною обвинувачення ні стороною захисту не оспорюються.

Відтак, на переконання колегії суддів, у задоволенні клопотання як сторони обвинувачення так і сторони захисту слід відмовити, у зв`язку з тим, що жодна зі сторін не навела будь-яких доводів, що докази, які слід повторно дослідити, досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, не досліджувалися судом першої інстанції, хоча про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що допитана неодноразово як в суді першої так і апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 ствердила, що засуджений ОСОБА_7 , сівши за місце клієнта, розпилив сльозогінний аерозоль їй у очі, від чого вона перестала бачити та після того як вона впала на підлогу, взяв її за шию рукою, притулив тканину до рота, від чого вона почала задихатися і кашляти. Після вказаних подій, у неї боліла шия, вона кашляла кров`ю.

Вказані обставини були оцінені місцевим судом як такі, що свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували обвинувачення щодо застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 насильства небезпечного для життя чи здоров`я ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції необґрунтованим.

Пункт 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачає, що небезпечним для життя чи здоров`я насильством у розумінні статті 187 КК є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

«Придушення за шию» у значенні, яке йому надано зазначеною постановою має створювати реальну небезпеку для життя і здоров`я особи, яка зазнає нападу, та за своєю інтенсивністю, характером і можливими наслідками бути подібним до інших проявів насильства, які небезпечні для життя чи здоров`я, що кваліфікуються за ст.187 КК України.

Надані потерпілою показання щодо способу отримання нею ушкоджень повністю узгоджуються з даними протоколів огляду місця події, слідчих експериментів та висновком експерта № 900 від 12 вересня 2017 року, відповідно до якого, у ході огляду у потерпілої виявлено синець на перед вушній ділянці зліва, та внутрішньо-шкірні крововиливи в ділянці шиї справа та зліва, що свідчить про отримання нею легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності Зазначені докази сторони кримінального провадження не ставлять під сумнів щодо їх належності та допустимості.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, суд першої інстанції, згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, допустив невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, і в даному конкретному випадку вбачає прояв насильства, яке хоча і не завдало короткочасного розладу здоров`я чи втрати працездатності, однак в момент спричинення було небезпечним для життя і здоров`я, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознаки «проникнення у приміщення».

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.04.2018 р. у кримінальному провадженні №569/1111/16-к (провадження №13-14кс18) при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Дії особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо) мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище (п.30 Постанови).

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені, маючи на меті заволодіти чужим майном, шляхом вільного доступу потрапили до офісу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на території якого знаходилося відокремлене меблями приміщення, обмежене у доступі для сторонніх осіб, окрім працівників офісу, де і знаходилися матеріальні цінності.

Таким чином, обвинувачені неправомірно проникли туди, де за звичайних обставин на законних підставах вони не могли перебувати.

Вказані обставини у своїй сукупності вказують на умисел засуджених на заволодіння майном до моменту потрапляння у приміщення та безпосереднє входження до такого приміщення задля досягнення поставленої мети.

Відтак, кваліфікація дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме вчинення розбою, поєднаного з проникненням у інше приміщення є обґрунтованою.

Доводи захисника висловлені під час апеляційного розгляду про не правомірність вилучення під час огляду місця події від 18.07.2017 р. у ОСОБА_8 в приміщенні кабінету № 402 Луцького ВП ГУНП у Волинській області жорсткого диску на якому зафіксовано дані події з камер спостережень, що ставить під сумнів допустимість зазначеного доказу, на думку колегії є слушними.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця події від 18.07.2017 р. у ОСОБА_8 в приміщенні кабінету № 402 Луцького ВП ГУНП у Волинській області жорсткого диску на якому зафіксовано дані події з камер спостережень.

Відповідно до положень ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно з положеннями ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Таким чином, зафіксовані у протоколі огляду місця події від 18.07.2017 р. відомості свідчать про фактично особистий обшук ОСОБА_8 , оскільки під час огляду місця події - кабінету № 402 Луцького ВП ГУНП у Волинській області було зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_8 жорсткого диску на якому зафіксовано дані події з камер спостережень.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази проведення такої слідчої дії з дотриманням встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 87, 89 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

За таких обставин, протокол огляду місця події від 18.07.2017 р. колегія суддів вважає за необхідне визнати недопустимим доказом.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» , якщо джерело доказів є неналежним, в даній конкретній справі - протокол огляду місця події від 18.07.2017 р. то всі докази, отримані з його допомогою, а саме, висновок експерта № 248 від 12.09.2017 р., висновок експерта № 516 від 12.09.2017 р. та протокол огляду DWD-R диску від 12.09.2017 р. слід визнати недопустимими.

Однак, визнання зазначених доказів недопустимими, на переконання колегії суддів, в сукупності з іншими доказами, жодним чином не впливає на встановленні судом фактичні обставини кримінального провадження та вину ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

З огляду на це, відповідно до ст. 420 КПК України, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає доденним, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 11.07.2017 р., приблизно о 08 год. 20 хв., з корисливих мотивів, умисно, через незачинені двері проникли в приміщення офісу ІНФОРМАЦІЯ_3 Товариства з обмеженою відповідальністю Споживчий центр, що в буд.№13 по вул. Сенаторки Левчанівської в м.Луцьку, де вчинили напад з метою заволодіння чужим майном на потерпілу ОСОБА_13 поєднаний з насильством небезпечним для її життя та здоров`я під час якого ОСОБА_7 застосував відносно ОСОБА_11 сльозогінний аерозоль, після чого потерпіла впала зі стільця на підлогу, затулив рот матерчатою річчю та душив останню рукою за шию, від чого вона не могла дихати, в результаті якого спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_8 з метою реалізації єдиного з ОСОБА_7 злочинного умислу на незаконне заволодіння майном, шляхом проникнення в приміщення, забіг за відгороджену меблями частину кімнати, де стояв сейф, куди ОСОБА_11 не допускає відвідувачів, де за допомогою ключа, що знаходився на столі, відчинив сейф, та відкрито заволодів грошовими коштами що знаходились в середині сейфа, в сумі 19 100 гривень, та взявши з полиці, заволодів відеореєстратором, вартістю 1415 гривень, а всього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи чужим майном на загальну суму 20515 гривень, завдавши потерпілому - ТОВ Споживчий Центр майнової шкоди в зазначеному розмірі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, є сиротою, за місцем реєстрації проживання, місцем проживання, навчання характеризується виключно позитивно, під час навчання заохочувався за успіхи в навчанні та спорті, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, що підтверджується добровільним відшкодуванням шкоди та активне сприяння в розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем реєстрації проживання, місцем проживання, навчання, роботи характеризується виключно позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, що підтверджується добровільним відшкодуванням шкоди та активне сприяння в розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим покликання захисника на можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачені визнали щиро розкаялися та активно сприяли у розкритті кримінального правопорушення, позитивно характеризуються та раніше не судимі, а відтак не вбачає будь-яких підстав, для застосування ст. 69 КК України.

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжкого, наявність кваліфікуючої ознаки проникнення у інше приміщення, вчинення злочину із застосуванням насильства, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі буде необхідним та достатнім для їхнього виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 409, 420, КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 19 липня 2017 р. по 22 грудня 2017 р.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 19 липня 2017 р. по 22 грудня 2017 р.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4