Номер провадження: 11-кп/813/1792/21
Номер справи місцевого суду: 521/2777/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0003842, внесеному до ЄРДР 04.09.2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, неофіційно працюючого водієм «Алгріт», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили застосовано у вигляді особистого зобов`язання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 суми матеріальної шкоди у розмірі 8702 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., кожному, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди у розмірі 8702 /вісім тисяч сімсот дві / гривні та суму моральної шкоди, завданої неповнолітній ОСОБА_9 , в розмірі 15 000 /п`ятнадцять тисяч/ гривень, а всього стягнути 23 702 /двадцять три тисячі сімсот дві / гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03.09.2016 року приблизно о 16 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на вулиці, біля будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , у ході конфлікту з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розпочався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи злочинний умисел направлений на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , підійшов до неї, після чого наніс їй своєю правою рукою, не зжатою в кулак, один удар в область обличчя зліва, в подальшому своєю правою рукою, зжатою в кулак, завдав їй удар зверху по голові, після чого правою рукою, зжатою в кулак, удар в область черева, спричинивши своїми діями ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеня, чотирьох синців м`яких тканинах обличчя і волосистій частині голови, а також забитої рани та синця слизової оболонки верхньої губи, синця на передній черевній стінці в епігастральній ділянці, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26.12.2016 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оспорює фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України та стверджує про те, що:

- суд відхилив показання його та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 лише на підставі того, що вони не відповідають доказом, які наявні у справі;

- висновки про те, що потерпіла хворіла більш ніж 21 день є хибними, зважаючи, що потерпіла лікувалась вдома та не змогла повідомити навіть прізвище лікаря;

- судом першої інстанції не було надано оцінку доводам захисту щодо несплати судового збору при подачі цивільного позову.

На підставі вищевикладеного обвинувачений просить змінити вирок та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання згідно санкції ч. 1 ст. 125 КК України та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо компенсації з його боку моральної шкоди.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, законний представник потерпілої ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, у якій оскаржує вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року в частині цивільного позову, зокрема зазначає, що:

- обвинувачений не надав потерпілій допомоги як на місці вчинення злочину, так і в подальшому, жодного відшкодування майнової та моральної шкоди потерпіла сторона від обвинуваченого не отримала;

- судом першої інстанції не було враховано доводи цивільного позову щодо завданих обвинуваченим моральних страждань як потерпілій так і її законному представнику;

- суд при вирішені цивільного позову не дотримався принципів розумності, справедливості та співмірності.

Окрім того, просить прийняти докази щодо понесення нею процесуальних витрат під час вказаного кримінального провадження, а саме витрати на правову допомогу, оскільки гонорар адвокату за надані за договором послуги нею було сплаченого лише 03.07.2021 року, що унеможливило подання відповідних доказів до суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову та постановити нове рішення в цій частині, яким цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 суму матеріальної шкоди у розмірі 22 143, 44 грн., суму моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. кожній., та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість.

Зокрема прокурор зазначає наступне:

- обставини, які судом зазначено у оскаржувано вироку як пом`якшуючі у ч. 1 ст. 66 КК України відсутні;

- судом не було враховано, що злочин було вчинено проти малолітньої особи, як обтяжуючу обставину;

- суд не дотримався вимог, пов`язаних із суддівським розсудом, застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі на певний строк може породжувати відчуття безкарності у інших осіб.

На підставі викладеного, прокурор просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Виключити обставини, визначені судом як пом`якшуючі, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою та затримати у залі суду для подальшого виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, 12 жовтня 2021 року до Одеського апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку давності, і про закриття кримінального провадження стосовно нього.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку давності, і про закриття кримінального провадження стосовно нього.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що розуміє наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом ст. 9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 03 вересня 2016 року.

Санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, п`ять роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Враховуючи викладене на 10 грудня 2021 року передбачений законом строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України минув.

Обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 не набрав законної сили.

Обставин, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 49 КК України, при яких перебіг давності зупиняється, переривається, або давність не застосовується, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому апеляційним судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 , що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.

Щодо заявленого у кримінальному провадженні законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 цивільного позову апеляційний суд звертає увагу на таке.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити потерпілій стороні її право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності заявлений законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Великої Палати ВС у справі № 598/1781/17 від 17.06.2020 року, в якому констатувала можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Підстава для закриття провадження № 0003842 від 04.09.2016 року відносно ОСОБА_7 не реабілітує останнього та і не звільняє його від процесуальних витрат, понесених під час вказаного кримінального провадження.

За таких обставин, процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні підлягають стягненню з ОСОБА_7 , який під час апеляційного розгляду не заперечував проти цього.

Апеляційним судом встановлено, що під час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження законим представником потерпілої ОСОБА_10 понесено процесуальні витрати на правову допомогу, які нею документально підтверджені, а саме доповненням №1 до договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_15 , актом виконаних робіт від 03.07.2021 року та квитанцією від 03.07.2021 року про сплату ( а.с. 22, 23, 15 т. 3)

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року підлягає скасуванню, а кримінальне провадження №0003842 від 04.09.2016 року, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч. 1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 286, 288, 370-372, 374, 376, 379, 404, 407, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0003842 від 04.09.2016 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження №0003842 від 04.09.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, який був заявлений в даному кримінальному провадженні, - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 20 000 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3