У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 листопада 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , офіційно не працює, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000545,

Учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
( в режимі відео конференції з приміщення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області )

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 12 листопада 2021 року з визначеннямзастави в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Звертає увагу, що в описовій частині ухвали не вірно вказано прізвище, ім`я, по батькові особи, та не вірно вказано кваліфікацію злочину.

Зауважує, що підозрюваний має постійне місце проживання, родину, працює не офіційно, та не має наміру переховуватись від слідства.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Зі змісту клопотання вбачається, що 03.08.2021 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебували у дачному будинку належному ОСОБА_9 , у якому тимчасово проживав ОСОБА_8 , за адресою: кооператив «Граніт», будинок АДРЕСА_1 .

У цей час ОСОБА_9 запропонував викрасти автомобіль марки «Москвич», який останній бачив в селі Грушівка, Первомайського району. На вказану пропозицію ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надали свою добровільну згоду.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність своїх дій на автомобілі «Москич» без д.н.з. належного ОСОБА_9 прибули в с. Грушівка, Первомайського району Миколаївської області, залишили свій автомобіль біля місцевого кладовища та пішли до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на який вказав ОСОБА_9 . Дійшовши до вказаного будинку, ОСОБА_8 відкрив ворота та незаконно проник на територію подвір`я.

У подальшому реалізуючи задумане, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає та не зможе перешкодити їхнім злочинним намірам, ОСОБА_8 відкрив водійські двері автомобіля марки «ИЖ 2125» бежевого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_10 , сів за кермо, а ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виштовхали автомобіль за територію подвір`я.

Після чого, скотивши автомобіль з гори, ОСОБА_8 за допомогою ключа запалення який був у замку запалення здійснив спробу запуску двигуна автомобіля.

Переконавшись, що запалювання автомобіля працює, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 усвідомили, що отримали можливість керувати автомобілем, незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом, та з місця події зникли на вищевказаному автомобілі, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_10 автомобілем марки «ИЖ 2125» бежевого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , спричинивши останньому матеріальний збиток на суму 10200 грн.

Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.

Крім того, 22.08.2021, точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 перебували у барі у с. Камяний міст Первомайського району Миколаївської області де разом вживали алкогольні напої.

У ході вживання спиртного ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_12 незаконно заволодіти транспортним засобом «ВАЗ 2102» білого кольору д.н.з НОМЕР_2 який перебуває у користуванні ОСОБА_13 , та знаходився біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , на що останній дав свою добровільну згоду.

Реалізуючи задумане, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 на транспортному засобі «ВАЗ 2103» зеленого кольору належного останньому, прибули за вищевказаною адресою, де ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 відкрив двері автомобілю та привівши двигун в дію незаконно заволоділи транспортним засобом «ВАЗ 2102» білого кольору д.н.з НОМЕР_2 , покинувши місце вчиненого та маючи реальну змогу розпорядитися викраденим.

Своєю протиправною поведінкою ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 11730 грн.

Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно.

11.09.2021 року ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку з чим з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також підозрюваний обізнаний про місце проживання свідків, а тому може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Підозрюється у вчиненні нових умисних корисливих злочинвів у період відбування покарання, що обґрунтовує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що підозрюваний не має офіційних джерел прибутку, раніше не одноразово судимий за вчинення майнових злочинів. Така стійка антисоціальна поведінка підозрюваного дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний продовжить займатися злочинною діяльністю.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 листопада 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді