УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2021 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
В клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_1 , оскільки вказана квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні та є об`єктом кримінально-протиправних діянь.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання про накладення арешту з підстав неведених у ньому.
Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчого про арешт майна, просила його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 підтримала позицію свого представника.
Заслухавши думку слідчого, власника майна та її представника, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як вбачається з наданих матеріалів,СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Згідно з ст.ст.131,132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В клопотанні слідчий наводить підставу для застосування арешту значення майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України щодо речових доказів, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час, слідчим не доведено, за якими саме ознаками вказане у клопотанні майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 віднесена до речових доказів у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України.

Постанова слідчого про визнання вказаного майна речовими доказами не мотивована, є формальною, слідчий не вказав в своєму рішенні, за якими ознаками вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Отже, відсутні достатні підстави вважати, що вилучені речі є процесуальним джерелом фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що слідчим не доведено, що зазначене майно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, та, як наслідок, може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, в зв`язку з чим клопотання не підлягає задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст.64-2 КПК України - третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Положеннями ч.1 ст.171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, при цьому, згідно з вимогами ч.2 ст.64-2 КПК України, з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.
Таким чином, слідчим як неуповноваженою особою, безпідставно порушено питання про арешт майна третьої особи.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

За таких обставин, керуючись ст.ст.170-172 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у задоволенні слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003005 від 31.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга

Слідчий суддя