Номер провадження: 11-кп/813/1633/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

встановив:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи своє рішення районний суд послався на те, що на даний час застосування до засудженого дії ст. 81 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання умовно-достроково не буде відповідати меті покарання та завданням кримінальної відповідальності, з врахуванням особи засудженого, наявним у нього судимостям за особливо тяжкі злочини, відбування покарання за тяжкий злочин, вчинений в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства та в період непогашеної судимості, тому суд дійшов висновку, що засуджений є особою, яка представляє підвищену небезпеку для суспільства, а працевлаштування засудженого, наявність у нього заохочень, на думку районного суду не може бути безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з ухвалою захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Захисник зазначає, що засуджений відбув більше двох третин покарання, призначеного вироком суду, довів своє виправлення, працевлаштований, позитивно характеризується, має заохочення та не має стягнень.

Апеляційний розгляд у відповідності до положень ст.405 КПК України проведено за відсутністю прокурора, який будучи належним чином повідомленим шляхом направлення ухвали, про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права прокурора на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
На час розгляду клопотання засудженого в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку призначеного покарання.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п. До елементів сумлінного ставлення до праці можна віднести: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали судової справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи обґрунтовано прийшов до висновку, що навіть з урахуванням наявності заохочень засудженого під час відбуття ним покарання, посередньої характеристики, працевлаштування та відсутності стягнень, процес виправлення засудженого ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання за вчинення тяжкого злочинув стані алкогольного сп`яніння із застосуванням насильства та в період непогашеної судимості, який раніше неодноразово був засудженим за особливо тяжкі злочини, перестає бути доцільним, оскільки представляє підвищену небезпеку для суспільства.

Викладені захисником в апеляційні скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції.
При вирішенні питання про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.
Що стосується питання врахування даних про особу засудженого, то слід зазначити наступне.

Відомості про особу засудженого ОСОБА_7 свідчать про те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема 20.03.1989 року ОСОБА_7 засуджений за ст.94 КК України (в редакції 1960 року) до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, звільнився в 16.06.2000 року на підставі ст.8 Закону України «Про амністію».

12.03.2002 року ОСОБА_7 був знову засуджений за п.п.7,13 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі та був звільнений 30.01.2013 року згідно ст.81 КК України умовно-достроково.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 , затвердженої начальником державної установи начальником арештного дому «Одеська виправна колонія (№14)», вбачається, що ОСОБА_7 під час тримання в Ізмаїльській УВП (№22) з 06.05.2019 року по 17.06.2019 року характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав; до Одеської виправної колонії (№14) прибув 17.06.2019 року, працевлаштований на основному виробництві кухарем їдальні, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 7 заохочень; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, дотримується гігієнічних вимог та порядку, дбайливо ставиться до майна установи та предметів; до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне; у роботі самодіяльних організацій участі не приймає; встановлено середній рівень ймовірності небезпеки для суспільства (а.с.160-162).
Згідно витягу з протоколу №29 засідання комісії ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» з розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України від 02.08.2020 року, комісією вирішено не направляти матеріали до районного суду з приводу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 , який не довів свого виправлення (а.с.165).
Відповідно до витягу з протоколу №15 засідання комісії ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» з розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення згідно ст.81 КК України від 14.04.2021 року, комісією вирішено не направляти матеріали до районного суду з приводу умовно-дострокового звільнення стосовно засудженого ОСОБА_7 , який не довів свого виправлення (а.с.164).
Таким чином, на думку апеляційного суду, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі особливо тяжких злочинів, більше двадцяти років відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнявся від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, свідчать про те, що це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин вчинений в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства та в період непогашеної судимості, за який на теперішній час відбуває покарання.

Що стосується питання можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України за останній злочин, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог кримінального закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Засуджений може бути достроково звільнений судом тільки у разі, якщо він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка це зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.

При цьому, висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, тобто процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, дані про особу засудженого ОСОБА_7 , його поведінка в установі виконання, не свідчать беззаперечно про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним.

Відповідно до характеристики установи виконання покарань до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок ОСОБА_7 не прагне; у роботі самодіяльних організацій участі не приймає; встановлено середній рівень ймовірності небезпеки для суспільства.

На думку апеляційного суду, характеристику засудженого не можна вважати вичерпною для розуміння дійсного ставлення засудженого до скоєного та наслідків своїх дій, та свідчать про те, що підстави для застосування ст.81 КК України до засудженого на даний час відсутні, оскільки вказані обставини не містять достатніх доказів про те, що засуджений беззаперечно довів своє виправлення.

Встановлені апеляційним судом обставини, в своїй сукупності, свідчить про те, що засуджений лише намагається стати на шлях виправлення (стосується заохочень), але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання, на переконання апеляційного суду, має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання, а умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення засудженого, в даному випадку, не буде виправданим, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги визнаються колегією суддів не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 має заохочення, зарекомендував себе з позитивної сторони та його працевлаштування під час відбування покарання, висновків районного суду не спростовують.

Крім того, доводи захисника про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою, апеляційний суд вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами судової справи.

Доводи захисника про наявність у засудженого батьків, які потребують догляду, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки документів на підтвердження вказаних обставин, суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування оскарженої ухвали.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без зміни.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія (№14)».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4