Справа № 751/107/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/493/21
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засудженого 23.06.2016 року вироком Трусовського районного суду м. Астрахань за вчинення злочинів, передбачених п. «а, б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком 11 років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

в с т а н о в и л а :

До Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно ОСОБА_8 , а саме, визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, за якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винуватим; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_8 на підставі вироку Трусовського районного суду м. Астрахань від 23.06.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Астраханського обласного суду від 27.10.2016 року, зазначивши про початок строку відбування покарання.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2021 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України.

Визнано ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 15.09.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 15 вересня 2015 року по 22 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що умови передачі, визначені ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб, дотримані, ОСОБА_8 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав чинності та є остаточним рішенням; строк покарання, який має відбувати засуджений, становить більше шести місяців; діяння, на підставі яких щодо нього було винесено вирок, є кримінальними злочинами згідно із законодавством України та були б кримінальними злочинами у разі вчинення на її території, а також те, що і держава винесення вироку Російська Федерація, і держава виконання вироку Україна, згодні на передачу засудженої особи.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду та вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років;

- за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, без конфіскації майна.

На думку захисту, ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства і не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність та підлягає зміні. Вважає, що ухвалюючи рішення про покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, місцевий суд, застосовуючи ст. 70 КК України, помилково прийшов до висновку про остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, а не 9 років, як передбачено КК України. Вважає, що верхня межа санкції статті Особливої частини кримінального кодексу перевищує верхню межу покарання, призначеного судом іноземної держави, а тому на переконання захисника, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ст. 610 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Трусовського районного суду м. Астрахань від 23.06.2016 року за вчинення злочинів, передбачених п. «а, б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації ОСОБА_8 засуджений:

- за п. «а, б» ч.3 ст.228.1 КК РФ - до 9 років позбавлення волі без штрафу і обмеження волі,

- за ч. 3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 КК РФ - до 9 років і 10 місяців позбавлення волі без штрафу і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

У відповідності до ч. 3 ст. 69 УК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді позбавлення волі на строк 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Строк відбування ОСОБА_8 покарання постановлено обраховувати з 23.06.2016 року. В строк відбування покарання у виді позбавлення волі зараховано час його тримання під вартою в період з 15.09.2015 року по 22.06.2016 року включно. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Згідно ухвали апеляційної інстанції Астраханського обласного суду від 27.10.2016 року вирок Трусовського районного суду м. Астрахань від 23.06.2016 року змінений в частині вирішення долі речових доказів.

ОСОБА_8 подав заяву про переведення його для подальшого відбування покарання в Україні.

Згідно довідки ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Астраханській області», початок строку покарання 15.09.2015, кінець строку - 14.09.2026. Станом на 24.08.2017 року відбута частина покарання засудженим ОСОБА_8 складає 1 рік 11 місяців 9 днів, невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі складає - 9 років 20 днів.

Згідно ксерокопії паспорта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він є уродженцем м. Чернігів, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Дії засудженого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Приводячи вирок Трусовського районного суду м. Астрахань від 23.06.2016 року у відповідність із законодавством України та визначаючи основне покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.15 ч. 3 ст.307 КК України, суд прийшов до висновку про безпідставність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, так як за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно положень статті 3 Конвенції Про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22 вересня 1995 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Пунктом «b» частини 1, частиною 3 статті 9 Конвенції Про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції. Виконання вироку регулюється законодавством держави виконання вироку, і тільки ця держава має право приймати всі відповідні рішення.

Пунктами «а», «с», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також зараховується у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, і не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований вимогами ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених ч. 4 ст. 610 КПК України.

Враховуючи, що умови передачі, визначені ст. 3 Конвенції Про передачу засуджених осіб, дотримані, ОСОБА_8 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав чинності та є остаточним рішенням, строк покарання, який має відбувати засуджений, становить більше шести місяців, діяння, на підставі яких щодо нього було винесено вирок, є кримінальними злочинами згідно із законодавством України та були б кримінальними злочинами у разі вчинення на її території, а також те, що і держава винесення вироку Російська Федерація, і держава виконання вироку Україна, згодні на передачу засудженої особи, суд дійшов висновку про приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Суд першої інстанції при приведенні вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України, правильно послався на вимоги ст. 68 КК України, якою передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також Новозавоський районний суд обґрунтовано призначив остаточне покарання засудженому ОСОБА_8 , яке призначалось судом Російської Федерації на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ (призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), констатувавши, що наведеній нормі повністю відповідає ч. 1 ст. 70 КК України (призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань). У відповідності до ч. 2 ст. 70 КК України, якщо хоча б одне з кримінальних правопорушень є тяжким або особливо тяжким, остаточне покарання може бути призначене в межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання, тобто в даному випадку в межах 15 років позбавлення волі, як максимального строку, встановленого ст. 63 КК України для покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У відповідності до п. 1 ст. 10 Конвенції про передачу засуджених осіб, у разі продовження виконання вироку держава виконання

вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного

державою винесення вироку.

В даній справі остаточне покарання за своїм розміром не виходить за межі покарання у виді позбавлення волі, визначеного кримінальним законодавством України за дані кримінальні правопорушення, тому суд не мав права зменшувати його.

Таким чином, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника засудженого щодо суворості, на її думку, призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд розцінює як такі, що не ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законодавства України, у відповідність до якого приводяться вироки іноземних держав, на підставі чого не можуть бути задоволені.

З огляду на викладене, ухвала суду є законною та обґрунтованою, і підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 419, 537, 539, 610 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2021 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4