Справа № 642/51/22
Провадження: № 1-кс/642/147/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 28.12.2021 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 204, ч.1 ст.364 КК України, про арешт майна-

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся прокурор із клопотанням про арешт майна.

В обгрунтування клопотання зазначено, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 28.12.2021 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст.309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.204, ч.1 ст.364 КК України

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює Харківська обласна прокуратура.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01.03.2021 № 119 о/с був переміщений на посаду заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Під час проходження служби в підрозділах поліції ОСОБА_4 було присвоєно чергове спеціальне звання капітан поліції.

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 :

-здійснює керівництво дільничними офіцерами поліції;

-забезпечує взаємодію дільничних офіцерів поліції з працівниками оперативних служб, органів досудового розслідування, інших підрозділів ОВС щодо попередження правопорушень, розшуку злочинців та інших напрямків оперативно службової діяльності;

-систематично контролює, аналізує і оцінює результати діяльності дільничних офіцерів поліції;

-контролює і несе відповідальність за прийняття та своєчасний і якісний розгляд ДОП повідомлень, заяв, скарг громадян та посадових осіб з питань попередження й розкриття кримінальних правопорушень, профілактики правопорушень, охорони публічної безпеки;

-здійснює контроль і облік службової діяльності ДОП щодо реалізації усіх покладених на них завдань і функцій, дотримання ними законності при розгляді звернень громадян, виконання інших службових обов`язків;

-контролює ведення справ ДОП адміністративного нагляду, осіб формально підпадаючих під адмін нагляд, домашнього арешту

Згідно зі Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, ОСОБА_4 , як працівник органу державної влади, зобов`язаний був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Національну поліції»

ОСОБА_4 , як поліцейський, був представником держави, законні вимоги якого є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. При виконанні покладених на нього обов`язків ОСОБА_4 повинен керуватись тільки законом, діяти в його межах і підпорядковуватись тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліції»

у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, постійно здійснював функції представника влади працівника правоохоронного органу, і відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Так, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, використовуючи своє службове становище, у грудні 2021 року створив умови для надання йому ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 5000 $ (п`ять тисяч доларів США) за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження, у якому той перевіряється на причетність до вчинення крадіжки та не здійснення викликів до поліції за іншими матеріалами.

24.12.2021 приблизно о 17:00, перебуваючи поблизу відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 3000 доларів США за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, при цьому зазначив, що повернення майна власнику не є підставою для закриття кримінального провадження. Також ОСОБА_4 зазначив, що, у разі не надання йому неправомірної вигоди, ОСОБА_7 будуть постійно викликати до відділу поліції та перевіряти на причетність до інших аналогічних злочинів, тим самим ОСОБА_4 вимагав надання неправомірної вигоди та створив такі умови, за яких ОСОБА_6 був вимушений погодитися на його пропозицію.

У той же день приблизно о 23:30 ОСОБА_4 , діючи з єдиним злочинним умислом, спрямованим на одержання неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, поєднаним з вимаганням неправомірної вигоди, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, з використанням наданого йому службового становища, зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що для закриття кримінального провадження та не притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності необхідно надати йому більшу суму неправомірної вигоди, а саме 5000 $ (п`ять тисяч доларів США).
Водночас, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність наведених вище ОСОБА_4 вимог, з метою викриття та припинення злочинної діяльності вказаної особи, звернулися до правоохоронних органів із відповідною заявою.

29.12.2021 приблизно о 14:30 ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, зателефонував ОСОБА_5 та запитав про дату надання ОСОБА_6 раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 5000 $ (п`ять тисяч доларів США). На зазначені доводи про відсутність такої суми грошових коштів у ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повідомив про необхідність, у такому разі, надати йому частину неправомірної вигоди у сумі 2000 доларів США до Нового року, а іншу частину в сумі 3000 доларів США на початку січня 2022 року.
Після чого, 30.12.2021 приблизно о 16:20, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, з використанням наданого йому службового становища, перебуваючи поблизу відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12, отримав від ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 , раніше обумовлену частину неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США, еквівалентних згідно з офіційним курсом НБУ 54 415,4 гривень, за не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , закриття кримінального провадження № 0000771 від 24.12.2021, у якому останній перевіряється на причетність до вчинення крадіжки та не здійснення викликів до поліції за іншими матеріалами.

Після чого, 05.01.2021 приблизно о 13:30 ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, та реалізовуючи злочинний умисел направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди, перебуваючи у приміщенні відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м.Харків, пров. Балашовський, 12, в ході телефонної розмови з ОСОБА_5 повідомив останньому про необхідність передачі йому другої раніше обумовленої частини неправомірної вигоди в сумі 3000 доларів США через ОСОБА_8 у приміщенні пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому зазначивши, що кримінальне провадження, у якому перевірявся на причетність ОСОБА_6 , у такому разі буде закрите.

ОСОБА_5 , діючи на вимогу ОСОБА_4 , прослідував за вказаною адресою, де передав ОСОБА_8 раніше обумовлену зі ОСОБА_4 другу частину неправомірної вигоди в сумі 3000 доларів США, еквівалентних згідно з офіційним курсом НБУ 81 892,8 грн.,для передачі останньому за не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , закриття кримінального провадження №0000771 від 24.12.2021, у якому останній перевіряється на причетність до вчинення крадіжки та не здійснення викликів до поліції за іншими матеріалами.

Таким чином, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, діючи з єдиним злочинним умислом, спрямованим на одержання неправомірної вигоди, поєднаним з вимаганням неправомірної вигоди, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, з використанням наданого йому службового становища, у період з 30.12.2021 до 05.01.2022 одержав від ОСОБА_5 , що діяв в інтересах ОСОБА_6 , неправомірну вигоду на загальну суму 5000 доларів США,, еквівалентних згідно з офіційним курсом НБУ 136 308,2 гривень,за не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , закриття кримінального провадження № 0000771 від 24.12.2021, у якому останній перевіряється на причетність до вчинення крадіжки та не здійснення викликів до поліції за іншими матеріалами.

05.01.2022 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

06.01.2022 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім того, 06.01.2022 внесено відомості до ЄРДР за № 0000005 за ч.1 ст.309 КК України, № 0000004 за ч.1 ст. 263 КК України, № 0000003 за ч.2 ст.204 КК України, № 0000006 за ч.1 ст.364 КК України.

12.01.2022 кримінальні провадження № 0000482, № 0000005, № 0000004, № 0000003, № 0000006 об`єднано та присвоєно єдиний номер № 0000482.

Під час затримання в порядку ст. 208 КПК України в ході особистого обшуку ОСОБА_4 було виявлено та вилучено мобільний телефон «iPone Xs Max» срібного кольору IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою оператора лайфсел НОМЕР_2 .

Так, під час досудового розслідування в ході затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України був вилучений мобільний телефон, який може містити інформацію щодо відправлення смс-повідомлень та здійснення дзвінків між підозрюваним та заявниками, а також з можливим співучасником злочину, тому є речовими доказами, і необхідні для призначення та проведення відповідних судових експертиз, зокрема комп`ютерно - технічної.

Сторона обвинувачення вважає, що в зв`язку з тим, що санкція ст. 368 ч. 3 КК України, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру, передбачає конфіскацію майна, тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання необхідно накласти арешт на вилучений в ході затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України мобільний телефон, який належить ОСОБА_4 .

Крім того, мобільний телефон є речовим доказом, бо може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і необхідні для експертного дослідження.

Таким чином, з метою збереження речових доказів та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вище перелічене майно, яке було вилучено 05.01.2022 в ході затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України.

Прокурор у судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Захисник підозрюваного надав письмові заперечення, в яких просив розглядати клопотання за його відсутністю та зазначив, що телефон було вилучено не у ОСОБА_4 при затриманні, а зі столу в кабінеті, що є обшуком приміщення, який проводився без ухвали слідчого судді, вилучений мобільний телефон не є речовим доказом у справі, окрім того, слідчим не зазначені обґрунтування необхідності арешту майна та відсутні докази в обґрунтування такого підтвердження.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержанні службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.
Слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення доведено можливість доказового значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_4 та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, яке передбачено ч. 3 ст. 368 КК України.
Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Під час затримання в порядку ст. 208 КПК України в ході особистого обшуку ОСОБА_4 було виявлено та вилучено мобільний телефон «iPone Xs Max» срібного кольору IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою оператора лайфсел НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 06.01.2022 вилучені речі визнані речовими доказами.
Так, інформація, яка міститься на мобільному телефоні, може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використаних під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.
Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, можливої конфіскації як виду покарання, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-171 КПК України,-

ухвалив:
Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 28.12.2021 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 204, ч.1 ст.364 КК України, про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене 05.01.2022 в ході затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Харків, пров. Балашовський, 12,майно, а саме на мобільний телефон «iPone Xs Max» срібного кольору IMEI: НОМЕР_1 , з сім карткою оператора лайфсел НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 .

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та слідчому.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1