Дата документу 13.01.2022 Справа № 328/1473/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/416/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/1473/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

02 вересня 2018 року приблизно о 10 годині ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевих віконниць вікна, проникли до приміщення Приватного вищого навчального закладу (далі за текстом ПВНЗ) «Південно-Українського інституту бізнесу», звідки таємно викрали майно, що належать ОСОБА_7 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.

Крім того, 04 вересня 2018 року приблизно о 10 годині ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевих віконниць вікна, проникли до приміщення ПВНЗ «Південно-Українського інституту бізнесу», звідки таємно повторно викрали майно, що належать ОСОБА_7 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.

Крім того, 06 вересня 2018 року приблизно о 10 годині ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевих віконниць вікна проникли до приміщення ПВНЗ «Південно-Українського інституту бізнесу», звідки таємно, повторно, викрали майно, що належать ОСОБА_7 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.

Крім того, 07 вересня 2018 року приблизно о 09 годині ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевих віконниць вікна, проникли до приміщення ПВНЗ «Південно-Українського інституту бізнесу», звідки таємно повторно викрали майно, що належать ОСОБА_7 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 3720 грн.

Крім того, 14 вересня 2018 року приблизно о 14 годині ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття металевих віконниць вікна, проникли до приміщення ПВНЗ «Південно-Українського інституту бізнесу», звідки таємно повторно викрав майно, що належать ОСОБА_7 , чим спричинили останньому майнову шкоду на загальну суму 6480 грн.

Крім того, 28.12.2018 приблизно об 11 годині ОСОБА_9 , за попередньою змовою у групі з ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, через огорожу проникли на територію Товариства з додатковою відповідальністю «Сільгосптехніка», яке розташоване за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Степова, 14, звідки таємно повторно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 240 грн.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, а саме: за епізодом викрадення майна ОСОБА_7 від 02.09.2018 року, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення; за епізодами викрадення майна ОСОБА_7 від 04.09.2018 року, 06.09.2018 року, 07.09.2018 року та 14.09.2018 року, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення; за епізодом викрадення майна ОСОБА_11 , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК на ч.2 ст.185 КК та звільнити від відбування покарання з випробуванням, або обмежитись відбутим строком покарання. Свої вимоги мотивував тим, що в нього був вільний доступ до нежилого приміщення, ніякого взлому не було, а тому в його діях відсутня ознака проникнення у приміщення. Крім того, загальна сума цивільного позову складає 13 800 грн., тобто ця сума повинна бути розділена між ним та іншим співучасником злочину. Проте суд стягнув з нього повну суму позову з урахуванням часткового відшкодування на суму 1000 грн. Крім того, суд безпідставно не врахував, що він також перерахував потерпілому в рахунок відшкодування шкоди ще 910 грн. Крім того, працівники поліції вилучили 4 батареї, проте в подальшому вони зникли і відповідальності за втрату ніхто не поніс, окрім нього. Жодних доказів його винуватості окрім його визнавальних показів у справі немає. Слідчий сказав, щоби він написав щире зізнання, за що він мав отримати покарання з іспитовим строком.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просила вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, сприяв встановленню істини у справі, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Крім того, обвинувачений має освіту, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, а обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було. З урахуванням зазначених обставин суд мав можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; потерпілого, прокурора, які заперечили проти апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не погодився із правовою кваліфікацією його дій за епізодом таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , вважаючи, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як проникнення до сховища, оскільки він на відміну від іншого співучасника злочину ОСОБА_10 особисто на охоронювану територію не проникав.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими доводами обвинуваченого. Адже сховище - це певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що територія товариства з додатковою відповідальністю «Сільгосптехніка» була повністю огороджена, відтак доступ до неї не був вільним.

До заперечень обвинуваченого про те, що саме ОСОБА_10 проник до приміщення підприємства «Сільгосптехніка» та передавав йому через огорожу вентиляційні труби, а він, в свою чергу, перебував за огорожею та лише приймав труби та до приміщення не проникав, колегія суддів ставиться критично. При цьому колегія суддів виходить з того, що в даному випадку мала місце проста форма співучасті, яка передбачає кримінальну відповідальність кожного із співучасників незалежно від виконання кожним із них всіх елементів об`єктивної сторони інкримінованого злочину. Відтак дії обвинуваченого ОСОБА_9 обґрунтовано кваліфіковані судом першої інстанції за ознакою «проникнення до сховища».

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи обвинуваченого про відсутність у справі доказів його винуватості. Адже зі змісту вироку вбачається, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, а саме: на протоколах слідчих експериментів, огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду предмету, висновках експерта тощо.

Сукупність зазначених доказів дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК. Дана сукупність доказів обвинуваченим не оспорюються. Ним не заперечується факт вчинення даних крадіжок за його участі.

Твердження обвинуваченого про те, що слідчий вмовив його зізнатися у злочинах в замін на умовний термін покарання є непереконливими та нічим не підтверджені. При цьому під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_9 зі скаргами на дії слідчого не звертався і будь-яких клопотань чи заяв з цього приводу не заявляв.

Крім цього, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи наведені у поданій апеляційній скарзі обвинуваченого про неправильність вирішення судом у провадженні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого всієї суми шкоди, а не встановлення солідарної відповідальності, оскільки матеріальну шкоду було заподіяно обвинуваченим спільно з ОСОБА_10 , матеріали щодо якого було виділено в окреме провадження, та щодо якого ухвалено обвинувальний вирок з наступних підстав.

Відповідно до ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК було висунуте щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Проте ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 05 червня 2019 року постановлено виділити матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину в окреме провадження. В подальшому судовий розгляд даного кримінального провадження проводився лише щодо ОСОБА_9 .

Разом з цим, цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Оскільки у даному конкретному випадку мало місце притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 внаслідок виділення щодо нього матеріалів кримінального провадження, то суд стягнув з нього заподіяну шкоду в повному обсязі.

У подальшому питання щодо порядку та способу відшкодування шкоди можуть бути вирішені в порядку виконання вироку.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги наданий стороною захисту чек про перерахування 905 грн., оскільки він не містить реквізитів щодо того ким саме та на чиє ім`я були перераховані зазначені кошти, а тому даний чек не може бути належним доказом відшкодування шкоди.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник також вимагали на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи сторони захисту не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та сприяння встановленню істини у справі; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина, позитивно характеризується, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Разом з тим, суд обґрунтовано зважив на те, що обвинуваченим впродовж нетривалого періоду часу вчинено 6 епізодів умисного корисливого тяжкого злочину. За три роки, що минули з моменту вчинення злочинів, обвинуваченим відшкодовано лише 1 000 грн. завданої потерпілому шкоди. Під час судового розгляду обвинувачений ухилився від суду, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 свідчить про відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, вартість викраденого майна, форму вини, конкретні обставини справи, характер та обсяг (зміст) протиправних дій обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства є неможливим.

Обставини, на які посилалася в своїй апеляційній скарзі захисник, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому мінімально можливе покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК. Проте судова колегія не находить зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, суд першої інстанції обрав обвинуваченому покарання, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК, воно є необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати, що обране обвинуваченому покарання є несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4