Справа № 352/1766/21
Провадження № 1-кп/352/275/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000081 від 17.08.2021 р., про обвинувачення : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вишків, Вигодської ТГ, Долинського району, Івано-Франківської області, зареєстрованої і жительки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючої, розлученої, депутатом будь-якої ради не обиралася, раніше судимої вироком Тисменицького районного суду від 21.10.2020 р. за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн., який не сплачено, згідно ухвали Тисменицького районного суду від 19.08.2021 р. на підставі ст. 82 КК України невідбуте покарання замінено на 30 годин громадських робіт, українки, громадянки України, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачена ОСОБА_2 будучи матір`ю, починаючи з вересня 2018 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин:

рішенням Тисменицького районного суду від 04.12.2018 р. ухвалено стягувати аліментні платежі з ОСОБА_2 на користь колишнього чоловіка ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вказаного рішення суду, 19.12.2018 р. державним виконавцем Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ відкрито виконавче провадження № 57942506 від 19.12.2018 року.

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 неодноразово викликалась до Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів.

Не дивлячись на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення Тисменицького районного суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, не перебуваючи на лікуванні, на офіційну роботу не влаштовувалась, на обліку як безробітна у Тисменицькому центрі зайнятості, не перебувала, хоча тимчасово та неофіційно працювала у невстановлених слідством суб`єктів господарювання, за що отримувала грошові кошти і мала змогу сплачувати аліменти. Тобто, не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати.

Таким чином, ОСОБА_2 , з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів, а саме з вересня 2018 року по даний час аліментні платежі не здійснювала, чим грубо порушила вимоги ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно чого ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 з вересня 2018 року по липень 2021 року внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), систематично, наполегливо, тобто злісно, не сплачувала кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_2 станом на 01.08.2021 р. становить 69 000,00 (шістдесят дев`ять тисяч) гривень.

Суд зазначає, що до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченої ОСОБА_2 , складена у присутності захисника, щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява потерпілого ОСОБА_3 та законного представника потерпілого ОСОБА_4 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, так як вона будучи матір`ю, починаючи з вересня 2018 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням вищенаведеного, призначаючи покарання обвинуваченій, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком,особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудної обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудна в скоєному щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю проступку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудній, суд враховує і те, що ОСОБА_2 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності; має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо; не працюючи веде паразитичний спосіб життя; на обліку наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; систематично зловживає алкогольними напоями; являється фізіологічною матір`ю неповнолітньої дитини, проте фактично її утриманням та вихованням не займається; її поведінку до і після вчинення проступку, відношення до вчиненого проступку, тобто є особою із низьким рівнем соціальної зрілості, яка немає регулярного легального заробітку (доходу) та міцних соціальних зв`язків, що створює передумови для подальшої її протиправної поведінки.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд приходить до переконання, що до підсудної ОСОБА_2 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових проступків.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_2 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого нею, з покаранням призначеним останній.

Поряд з цим, оскільки обвинувачена ОСОБА_2 попереднє покарання у виді штрафу призначене згідно вироку Тисменицького районного суду областівід 21.10.2020 р., яке згідно ухвали Тисменицького районного суду від 19.08.2021 р. на підставі ст. 53 ч. 3 КК України було замінено на покарання у виді громадських робіт строком на тридцять годин не відбула повністю, то на підставі ст. 71 КК України до призначеного судом ОСОБА_2 покарання за даним вироком суду слід частково приєднати невідбуте нею повністю покарання за попереднім вироком суду.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_2 не обирався.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.368, 370, 382 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винною у скоєнні кримінального проступку передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного судом обвинуваченій ОСОБА_2 покарання за даним вироком суду, частково приєднати невідбуте нею повністю покарання у виді штрафу за попереднім вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської областівід 21.10.2020 р., яке згідно ухвали Тисменицького районного суду від 19.08.2021 р. на підставі ст. 53 ч. 3 КК України було замінено на покарання у виді громадських робіт строком на тридцять годин та остаточно визначити їй за сукупністю вироків покарання у виді сто двадцяти годин громадських робіт.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_2 не обирався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази по даному кримінальному провадженню (а.с. 61), а саме виконавче провадження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ № 57942506 повернути за приналежністю Тисменицькому РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихст.394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1