Справа № 404/6596/21
Номер провадження 1-кс/404/2279/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0002122, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2021 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому заявив вимогу про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_6 та фактичним володільцем ОСОБА_3 , із забороною користування та розпорядження транспортним засобом.

Передумовою застосування такого заходу забезпечення стали наступні обставини: 01.09.2021 близько 08:00 год. по вул. Металургів навпроти 17-б в м. Кропивницькому мало місце ДТП за участю автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_7 . У результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікувального закладу.

За результатами огляду місця події транспортний засіб вилучили, визнали речовим доказом в порядку ст.98 КПК України, оскільки він був учасником ДТП, залишається рухомим майном, - джерелом підвищеної небезпеки, тому заявлений до арешту транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України. Мета звернення - забезпечення належних умов зберігання речового доказу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання клопотання без нього, просить накласти арешт на транспортний засіб, так як він є речовим доказом, існує необхідність у збереженні незмінного стану авто для проведення подальших експертних досліджень.

Володілець майна ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти викладених у клопотанні доводів слідчого, зазначив, що відсутні підстави для подальшого утримання автомобіля на штраф майданчику, так як відповідно до протоколу огляду місця події слідчим зазначено, що пошкодження кузова автомобіля внаслідок ДТП відсутні, а тому слідчий утримує автомобіль на даний час безпідставно. Наголошує, що у разі потреби та будь-якої виниклої необхідності для досягнення завдань кримінального провадження зобов`язується надати автомобіль для огляду та проведення експертних досліджень. Намірів відчужувати, переховувати та змінювати транспортний засіб не має, тому просить повернути йому як володільцю заявлене до арешту рухоме майно.

Прокурор підтримував клопотання слідчого, просить накласти арешт на транспортний засіб.

Дослідивши письмові матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Згідно до протоколу огляду місця події від 01 вересня 2021 року, транспортний засіб вилучили і помістили на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Кіровоградської філії державного підприємства «Інформ-ресурси», де він і знаходиться. Автомобіль визнали речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості відчуження, майна.

Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд для прийняття законного та справедливого рішення згідно ст. ст. 94, 132 та ч. 2 ст. 173 КПК України, повинні врахувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заявлена вимога про накладення арешту на транспортний засіб суперечить практиці застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Внаслідок накладення арешту, стороння особа (власник/володілець) тривалий невизначений час безпідставно втратить законно здобуте ним право на керування транспортним засобом. У сучасному суспільстві осіб позбавлять можливість вільної комунікації, що призведе до необґрунтованого докладання ними додаткових зусиль. Застосування запропонованого слідчим заходу забезпечення про накладення арешту на авто суперечить загальній засаді кримінального розслідування як: розумність та співмірність.

Слідчий з прокурором звернулись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, тоді як у цьому кримінальному провадженні відсутня потреба у застосуванні арешту на авто. Дійсно транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, проте він не зберіг на собі будь-які сліди від злочину, означену версію виклав сам слідчий під час проведення огляду місця події та транспортного засобу. Хибними є і припущення слідчого про наявність ризиків, оскільки володілець сприяє та не створюють перешкод для проведення повторних оглядів, процесуальної фіксації у тому числі з залученням будь-яких експертів і спеціалістів, про що свідчить його заява про надання добровільної згоди на огляд авто.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд ( ч. 1 ст. 237 КПК України)

Огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя, майна, осіб. ( ч. 1 ст. 234 КПК України)

За таких умов, слідчий мав і продовжує мати можливість ефективно організувати досудове розслідування, ретельно оглянути з використанням відеозапису, провести огляд, обшук, слідчий експеримент та експертизи без накладення арешту, без заборони користування та розпорядження у тому числі.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Ініціатор клопотання не подав доказів реальності ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, втрати вилученого авто.

Натомість, авто має унікальний він-код, тому навіть рухоме майно безперешкодно можна знайти та ідентифікувати. У володільця авто відсутня потреба перетворити, змінити майно, оскільки демонтаж і заміна номерних вузлів та агрегатів знецінить та унеможливить експлуатацію на дорогах самого транспортного засобу. За таких умов, відсутній ризик його відчуження. Фактична поведінка володільця переконує в сприянні проведенню досудового розслідування. Не надано доказів перешкоджання під час проведення досудового розслідуванні. Першочергові слідчі дії проведені, майно оглянуто, покази потерпілої та свідків відібрано. Існує можливість доступу для проведення повторних оглядів, слідчих експериментів та експертиз.

За таких умов, речовий доказ достатньо повторно ретельно оглянути з використанням аудіо та відеозапису. Арешт, заборона користування та розпорядження є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, неприйнятним і таким, що задоволенню не підлягає. Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Слідчий з прокурором не надали достатніх даних, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо ознак кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» суд підкреслив, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

З огляду на вказане констатую, що накладення арешту порушить принцип співрозмірності, негативно позначиться на майнових правах власника / володільця. (ст. 6 Конвенції).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Заявлений вид забезпечення суперечить ч. 8 ст. 170 КПК України, оскільки не забезпечить виконання завдань цього кримінального провадження. Слідчий не довів мету, для досягнення якої мети вилучався транспортний засіб. Наслідком цього стало непропорційне втручання в особисте і сімейне життя власника та володільця транспортного засобу. Припущення слідчого про необхідність вилучення та арешту авто, доказами не підтверджуються.

Переконаний у безпідставності вимог заявленого клопотання, надуманості підстав для застосування заходу забезпечення. За таких умов, слідчий порушив розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження (п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України). Вказаний недолік є безумовною підставою для відмови у задоволенні поданого слідчим клопотання. З урахуванням викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0002122, з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України відмовити.

Транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) негайно повернути володільцю тимчасово вилученого майна, - ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1