ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6226/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/34/22 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6
представника власника майна- адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ТОВ «Золотий стандарт плюс» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000951 від 15.09.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.204 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року частково клопотання прокурора про арешт майна.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене 19.10.2021 року під час проведення обшуку АЗС за адресою: Харківська область, Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук, вул. Підгірна, 1-А, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вилученим майном, а саме:
- Книга обліку розрахункових операцій № /9, паспорт якості № 82, градувальні таблиці, квитанція № 2, топовий проект 503-6-6.86, робочий проект у 2-х томах, звіт по незалежній оцінці, дозвіл № 300.19.63, ліцензія на роздрібну торгівлю паливом, чотири копії сертифікатів відповідності, доручення про отримання виписки, чек № 27596, службове внесення № 51567, два талони по 10 літрів АЗС, які було поміщено до сейф пакету № 0001519;
- грошові кошти у сумі 2960 грн., купюрами номіналами: 6 по 200 грн., 2 по 100 грн., 21 по 50 грн., 17 по 20 грн., 6 по 10 грн., 19 по 5 грн., 6 по 2 грн., 3 по 1 грн., які були поміщені до паперового конверту Національна поліція України з підписами понятих та слідчого;
- зразки паливно-мастильних матеріалів дизельного пального, поміщені до 3-х скляних банок, об`ємом 1 л. кожна, які поміщено до поліетиленового пакету та опечатано биркою з підписами понятих, слідчого та спеціаліста;
- зразки паливно-мастильних матеріалів бензину А 95, поміщені до 3-х скляних банок, об`ємом 1 л. кожна, які поміщено до поліетиленового пакету та опечатано биркою з підписами понятих, слідчого та спеціаліста;
- зразки паливно-мастильних матеріалів бензину А 92, поміщені до 3-х скляних банок, об`ємом 1 л. кожна, які поміщено до поліетиленового пакету та опечатано биркою з підписами понятих, слідчого та спеціаліста.
Місцем зберігання арештованого майна документів, визначити матеріали кримінального провадження №0000951.
Місцем зберігання речових доказів предметів, визначено камеру зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.
Місцем зберігання речових доказів у вигляді грошей (у готівковій формі) визначено банківську установу, відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді ТОВ «Золотий стандарт плюс» - адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про арешт майна та повернути вилучене майно власнику.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що обшук було проведено слідчим СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, який не мав права проводити обшук, так як ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_8 від 12.10.2021 року не надавала права слідчим СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області проводити обшук за вказаною адресою, що свідчить про те, що обшук проведено не уповноваженою особою, тобто незаконно
Таким чином, на думку апелянта, судовий розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на майно був неповним, однобічним і необ`єктивним, наслідком чого стало безпідставне застосування заходу забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що що слідчим відділом ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2020 за № 0000951 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом вчинення шахрайських дій у великих розмірах щодо незаконного виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та реалізації фальсифікованого, неякісного палива під виглядом торгових марок якісного пального вітчизняних виробників, тим самим вводячи в оману кінцевих споживачів.
24.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000383 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204 КК України, за фактом незаконного виготовлення підакцизних товарів, а саме пального, шляхом змішування із використанням обладнання, що забезпечує його масове виробництво.
Постановою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 27.09.2021 року доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000383 від 24.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України, слідчим СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.
Постановою прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 від 27.09.2021 матеріали досудових розслідувань у вищевказаних кримінальних провадженнях об`єднані в одне провадження під №0000951.
В межах проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні створено групу слідчих з числа працівників СВ ВП №1 ХРУП №3, СВ ХРУП №1 та СУ ГУНП в Харківській області, а також групу прокурорів у складі прокурорів відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю обласної прокуратури та прокурорів Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова.
19.10.2021 року слідчим СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2021 року по справі №639/6226/21 (провадження №1-кс/639/1771/21), проведено обшук АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено майно (документи, грошові кошти та зразки паливо-мастильних матеріалів) відповідно до переліку зазначеному в протоколі обшуку.
Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 25.10.2021 року предмети та документи, вилучені 19.10.2021 року в ході обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000951 від 15.09.2020 року.
20.10.2021 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова поштою направлено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 про арешт майна.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_13 від 22.10.2021 року по справі №639/6226/21 (провадження №1-кс/639/1853/21) клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
Копія ухвали надійшла на адресу Харківської обласної прокуратури 25 жовтня 2021 року, що підтверджується штампом вхідної реєстрації №54216-21 від 25.10.2021 року.
27.10.2021 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова повторно надійшло клопотання заступника начальника відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_14 про арешт майна, що підтверджується штампом вхідної реєстрації суду.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_15 від 28.10.2021 року по справі №639/6226/21 (провадження №1-кс/639/1897/21) клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
Копія ухвали направлена на адресу Харківської обласної прокуратури 28.10.2021 року, що підтверджується копією супровідного листа.
30.10.2021 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова повторно поштою направлено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна, що підтверджується описом вкладення до рекомендованого листа.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_13 від 03.11.2021 року по справі №639/6226/21 (провадження №1-кс/639/1948/21) клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
06.11.2021 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова повторно поштою направлено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна, що підтверджується описом вкладення до рекомендованого листа.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_16 від 15.11.2021 року по справі №639/6226/21 (провадження №1-кс/639/2043/21) клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали.
Копія ухвали отримана прокурором ОСОБА_6 15.11.2021 року о 16:30 годині, що підтверджується письмовою розпискою.
18.11.2021 року до суду надійшло вказане клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 , що підтверджується штампом вхідної реєстрації суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що органом досудового розслідування виконані вимоги ч.3 ст.172 КПК України, та дотримано вимоги закону щодо звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням про арешт майна після усунення недоліків.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що документи, грошові кошти та зразки паливо-мастильних матеріалівмістять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема щодо кількості та якості майна, що є об`єктом злочину, суб`єктів господарювання, що можуть бути причетні до вчинення злочину, а також можуть бути використані під час проведення експертного дослідження у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України. Натомість апелянти у своїх доводах суб`єктивно стверджують про безпідставність проведення досудового розслідування, висуваючи вимоги, які можуть бути розглянути судом в межах оскарження обґрунтованості підозри, тобто лише в іншому провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.204 КК України.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про безпідставність доводів представника власника майна, які були також викладені в апеляційній скарзі про те, що слідчий СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 не мав права проводити обшук у цьому кримінальному провадженні, оскільки визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб?єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку, що відповідає правовому висновку викладеному в останові ККС Верховного Суду від 17.02.2021 року по справі № 263/10353/16-к (провадження №51-4972км20). Відповідно до якого системне тлумачення процесуальних норм, а саме статей 37, 39, 236 КПК України, дає підстави стверджувати, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.
Повноваження слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні підтверджуються копією постанови заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 від 18.10.2021 року та витягом з ЄРДР, з яких встановлено, що 18.10.2021 року зазначений слідчий був включений до складу групи слідчих.
Крім того, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, який внесений до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, який може в подальшому уточнюватись. Також, в межах досудового розслідування можуть бути виявленими нові епізоди протиправної діяльності певних осіб, підприємств або ФОП.
Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування вилучене майно може бути повернуте власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.
Оцінюючи доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна існувала потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може вони бути доказом у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представниками не надано та колегією суддів не встановлено.
Решта питань про які йдеться в апеляційній скарзі щодо фактичних обставин кримінального провадження, питання доведення вини чи невинуватості певних осіб в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються прокурором та слідчим в межах їх процесуальних повноважень, а якщо справа надійде до суду - під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника ТОВ «Золотий стандарт плюс» - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: