Справа №585/1286/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/296/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

10 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/1286/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ведмеже Роменського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження, оскільки сторона обвинувачення не довела його винуватість, показання потерпілого та висновки експертиз не підтверджують його вину, огляд місця події та слідчий експеримент проведений з порушеннями, викрадені речі до місця його мешкання поклали працівники поліції, не було проведено всіх необхідних експертиз та слідчих дій, показання працівників поліції є недопустимими доказами, а показання інших свідків спростовують його вину, які суд не взяв до уваги та не зазначив чому надав перевагу іншим доказам, під час проведення слідчого експерименту він знаходився від впливом працівників поліції, досудове слідство за фактом катувань та фальсифікації доказів не завершено.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2021 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки та позбавлення волі строком 7 років із конфіскацією майна відповідно. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років із конфіскацією майна. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на загальну суму 280 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_9 , 21.02.2018 близько 01 год., маючи при собі ліхтарик, рукавички та маску, прибув до господарства ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проник на огороджену парканом територію, підійшов до будинку та кинув дерев`яну палицю у вікно однієї з кімнат, внаслідок чого розбилася шибка. На шум з будинку вийшов ОСОБА_12 . З метою проникнення до будинку та заволодіння майном, ОСОБА_9 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, наніс серію ударів руками по тілу та обличчю останнього. Після цього ОСОБА_9 наказав потерпілому зайти до будинку, де взяв кухонний ніж та висловив ОСОБА_12 погрозу перерізати горло, якщо той не перестане чинити супротив. В подальшому ОСОБА_9 заштовхнув ОСОБА_12 до погребу та закрив двері на металевий засув, почавши тим самим незаконно утримувати потерпілого проти його волі. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 проник до будинку та незаконно заволодів майном потерпілого на загальну суму 8761,14 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність його винуватості, то вони є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Так, розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив розбій, поєднаний з проникненням у житло, а також незаконне позбавлення волі людини з корисливих мотивів.

На підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на докази, які визнав належними, допустимими, достовірними і які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_9 поза розумним сумнівом.

Так, потерпілий ОСОБА_12 надав показання, що в ніч з 20 на 21 лютого о 12 год. ночі за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 він почув шум з іншої кімнати. Коли він увійшов до зали, перед ним розбилося вікно та влетіла палиця. Він вийшов на вулицю. З-за горожі вийшов невідомий чоловік та почав наносити йому удари. Відбулася сутичка. Потім обвинувачений звалив його на сходи, схопив ножа, який лежав у коридорі та погрожував перерізати йому горло. Він віддав нападнику гаманець з грошима в сумі 1300 грн. Потім обвинувачений заштовхав його в погріб та замкнув двері. Було викрадено два мобільні телефони, годинник, зонтик, сумка, приймач, грошові кошти. У судовому засіданні упізнав ОСОБА_9 по статурі та голосу.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що вони були понятими під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , у ході якого було вилучено одяг, взуття, мобільні телефони, ліхтарі, пачку цигарок, а свідок ОСОБА_15 що приймала участь в якості понятого при огляді місця події у потерпілого ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 надали показання щодо відомих їм обставин здійснення досудового розслідування на початковому етапі.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку інші докази:

- протокол огляду місця події від 21.02.2018 з фототаблицею, згідно якого оглянуто будинок за адресою: АДРЕСА_2 та прилеглу територію, в ході чого, крім іншого, виявлено сліди на снігу, плями бурого кольору, ніж біля вхідних дверей, дерев`яну палицю, уламки скла;

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.02.2018 з фототаблицею за участі потерпілого ОСОБА_12 , під час якого останній за місцем свого проживання відтворив обстановку та обставини події, які трапилася із ним 21.02.2019 в період часу з 01:00 до 02:00, а саме, що він прокинувся від звуку розбиття вікна, потім ввімкнув світло, зайшов до вітальні та в цей момент в кімнату через вікно залетіла палиця. Він взяв ліхтарик, увімкнув світло та вийшов з будинку. В цей момент зі сторони розбитого вікна на нього накинувся невідомий чоловік і почав наносити удари кулаками в обличчя. Він чинити опір та нападник повалив його. Потім нападник заштовхав його до коридору будинку, де продовжував наносити удари. В ході чого нападник взяв в коридорі ніж та почав погрожувати, наказував потерпілому взяти ключі від погребу, після чого вони разом підійшли до погребу. Коли він відчинив двері, то нападник намагався заштовхнути його до середини, але він чинив опір, потім почалася бійка. Потім нападник заштовхнув потерпілого до погребу та зачинив його там;

- протокол обшуку від 21.02.2018 із відеозаписом за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено балаклаву, пачки сигарок «Столичні» та інші речі;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2018 та відеозапис за участю ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_18 і понятих, в ході якого ОСОБА_9 продемонстрував обставини вчинення ним кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_12 , а саме вказав на місце, час, спосіб їх вчинення. Також вказав на місце, де він заховав сумку з викраденими речами та одягом. Крім того, ОСОБА_9 під час слідчої дії за місцем свого проживання вказав на місце зберігання грошових коштів, якими він заволодів з будинку ОСОБА_12 ;

- висновки експертів від 04.04.2018 за № 19/119/11-1/944-е, від 20.03.2018 за № 19/119/9-3/942-е, від 22.03.2018 за № 19/119/9-3/938-е щодо вартості викраденого майна;

- висновок експерта № 53 від 13.03.2018, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження: синець на повіках правого ока, з переходом на праву вилицю і спинку носа, п`ять саден на правій щоці і правій скроневій ділянці, садно на розгинальній поверхні правого передпліччя в нижній третині. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Пошкодження можуть відповідати терміну 21.02.2018;

- інші наведені у вироку докази.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що показання потерпілого не доводять його винуватість, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки під час судового розгляду потерпілий за сукупністю ознак (статура, голос) упізнав в особі ОСОБА_9 того невідомого чоловіка, який вчинив відносно нього кримінальні правопорушення. Потерпілий об`єктивно мав реальну можливість запам`ятати прикмети нападника, оскільки останній висловлював йому погрози та вступив з ним у сутичку. Будь-яких підстав вважати такі показання потерпілого недостовірними, хибними чи помилковими не встановлено, як і підстав у потерпілого обмовляти обвинуваченого.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги в частині того, що обшук за місцем проживання обвинуваченого проведений незаконно, оскільки ця слідча дія відповідним чином була легалізована в порядку ст. 233 КПК, а саме ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2018, постановленою на підставі клопотання слідчого погодженого з прокурором про проведення обшуку з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також вилучення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та можливості їх використання як доказів.

Твердження обвинуваченого про те, що працівники поліції заходили у будинок ще до проведення обшуку і могли підкинути речові докази та викрадене майно, в тому числі речі, виявлені під час слідчого експерименту, є голослівним та нічим не підтверджені, в той час як слідчі дії проведені згідно вимог закону.

Не проведення слідчих дій та не призначення експертиз, вказаних обвинуваченим, не свідчить про неповноту, упередженість чи яку-небудь зацікавленість працівників органу досудового розслідування, зважаючи на те, що оцінка доказів та ухвалення рішення щодо винуватості/невинуватості особи здійснюється виключно судом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є недопустимими доказами через те, що останні є працівниками поліції не заслуговують на увагу, так як ці докази отримані у встановленому законом порядку, а саме допитані в судовому засіданні за ініціативою сторони обвинувачення. Підстав вважати, що виконання вказаними свідками своїх посадових обов`язків якимось чином вплинуло на неупередженість чи достовірність їх показань, матеріали провадження не містять. Підлягає врахуванню також те, що свідки повідомили відомі їм обставини, які відбувалися вже після вчинення кримінальних правопорушень, зокрема щодо затримання обвинуваченого, слідчих дій тощо.

Судом першої інстанції обгрунтовано не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , оскільки: 1) свідок ОСОБА_21 особисто не бачила ОСОБА_9 , а дізналася про те, що він перебуває у свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 виключно із розмови з обвинуваченим по телефону; 2) показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_9 прийшов до них 21.02.2018 о 00:10 та знаходився з ними до 01:30, у той час як кримінальні правопорушення вчинені близько 01:00, не підтверджують що обвинувачений не міг знаходитися за місцем проживання потерпілого, так як хоча дата вчинення правопорушень встановлена точно, однак безпосередній час приблизно, на підставі суб`єктивних показань потерпілого, що зумовлене нічним часом доби та раптовістю розбійного нападу; 3) показання свідка ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_9 о 00:45 прийшов додому та пішов спати суперечать показанням свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 про знаходження ОСОБА_9 з ними 21.02.2018 у період часу з 00:10 до 01:30.

Таким чином, показання вказаних свідків не спростовують винуватість ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки ці докази є суперечливими як між собою, так і не узгоджуються з іншими належними, достовірними та допустимими доказами, які дозволяють встановити вину ОСОБА_9 згідно стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Також судом першої інстанції вмотивовано чому не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , оскільки останні є родичами обвинуваченого та носять упереджений і зацікавлений характер, враховуючи при цьому те, що показання цих свідків напряму не підтверджують наявність/відсутність фактів і обставин, які б безпосередньо стосувалися події кримінальних правопорушень.

Обґрунтовуючи висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених як ч. 2 ст. 146, так і ч. 3 ст. 187 КК, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 необхідно зауважити, що метою цієї слідчої дії згідно ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин правопорушення, (на відміну від допиту) крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої дії. Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваної особи у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту з дотриманням встановленого законом порядку є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети та вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84, п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Відповідно нормативного змісту такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання та протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням прав на захист.

Згідно практики ЄСПЛ щодо використання як доказу в кримінальному провадженні результатів слідчого експерименту вбачається, що Суд підкреслює необхідність застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості процедури отримання доказів, у тому числі й гарантій дотримання прав особи, яка під час такої слідчої дії дає показання (в широкому змісті цього поняття). Широкій підхід щодо розуміння поняття «показання» покладений у підґрунтя правових позицій ЄСПЛ, який розглядає це поняття як будь-які відомості, що були надані особою та на які повинні поширюватися гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

У своїх рішеннях ЄСПЛ акцентує увагу на справедливості судового розгляду в цілому, критеріями чого є належна реалізація права підозрюваного (обвинуваченого) на мовчання, права на захист, належне розслідування тверджень про те, що визнавальні показання отримано у незаконний спосіб (справа «Яременко проти України» (№ 2), заява № 66338/09, рішення від 30.04.2015, § 65, 66).

Таким чином, ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на нього за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Тлумачення змісту ст. 23 КПК у системному зв`язку з нормами, викладеними в ст. 83, 84, 93, 95, 240 цього Кодексу, з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК) не містить підстав для висновку про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за умови дотримання судами України законодавчо визначеного порядку проведення такої слідчої дії з огляду на критерії ЄСПЛ щодо забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому, що по своїй суті є проходженням «тесту допустимості показань у широкому змісті цього поняття».

Норми чинного КПК щодо оцінки судом протоколу слідчого експерименту як окремого процесуального джерела доказів у провадженні узгоджуються з критеріями, застосованими ЄСПЛ для оцінки справедливості судового розгляду в цілому. Легітимна мета слідчого експерименту за безпосередньою участю підозрюваного у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.09.2020 (справа № 740/3597/17).

У цьому кримінальному провадженні існують достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 22.08.2018 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104, 105 КПК, а сама слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК (відтворені дії, обстановка та обставини події тощо). При цьому вказана слідча дія проведена із застосуванням безперервного відеозапису (за виключенням часу, необхідного для прибуття до місць проведення слідчої дії), за участю понятих та захисника. До всіх учасників слідчої дії були доведені їх права та обов`язки. Будь-яких зауважень чи клопотань щодо проведення слідчого експерименту від учасників цієї слідчої дії не надходило.

Той факт, що в судовому засіданні ОСОБА_9 змінив свої показання не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту за його участю недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів. В даному випадку під час слідчого експерименту ОСОБА_9 в присутності свого захисника не лише розповів обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, але й на місцевості відтворив обстановку події, що відбулася, та наглядно демонстрував свої дії.

Варто зауважити, що протокол слідчого експерименту не є єдиним чи вирішальним доказом винуватості ОСОБА_9 , а використання цього доказу на справедливості судового розгляду в цілому не позначилося та не вплинуло на законність і обґрунтованість судового рішення, тому суд першої інстанції правильно визнав протокол слідчого експерименту допустимим доказом і послався на нього у своєму вироку.

Не можуть бути прийнятими до уваги твердження апеляційної скарги обвинуваченого і в тій частині, що працівники поліції застосовували до нього фізичний та психологічний тиск під час досудового розслідування, в тому числі в ході проведення слідчого експерименту з огляду на наступне.

Постановою слідчого 1-го СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, від 12.09.2019 кримінальне провадження № 0000068 від 06.06.2019, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. За скаргою ОСОБА_9 постанову про закриття кримінального провадження скасовано, а в послідуючому, кримінальне провадження № 0000068 від 06.06.2019 за ч. 2 ст. 365 КК повторно закрито 21.12.2020 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, що вбачається з витягу з ЄРДР.

Таким чином, доводи ОСОБА_9 щодо застосування до нього тиску працівниками поліції двічі були предметом перевірки уповноваженим органом досудового розслідування та кримінальне провадження за фактом чого більше року назад остаточно закрито. Будь-яких даних відносно того, що таке рішення оскаржувалося стороною захисту, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не надано. У зв`язку з цим є неприйнятними доводи апеляційної скарги про неотримання жодного повідомлення чи постанови слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження, оскільки цей факт став відомий ОСОБА_9 принаймні ще у квітні 2021 р.

З огляду на викладене, установивши фактичні обставини кримінального провадження, оцінивши всі зібрані докази згідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 в розбої, поєднаному з проникненням у житло, а також незаконному позбавленні волі людини з корисливих мотивів та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2021 відносно ОСОБА_26 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4