Провадження № 1-кп/947/236/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 року Київський районний суд м. Одеси, в складі колегії суддів:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Одеси кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні колегії суддів Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала раніше подане клопотання про визнання допиту ОСОБА_9 як потерпілої недопустимим доказом, зв`язку з тим, що ОСОБА_9 звернулася до слідчого з заявою про визнання її потерпілою 11.09.2018 року та слідчий визнав її потерпілою у кримінальному провадженні № 0005340 постановою від 11.01.2019 року в період дії постанови про зупинення досудового розслідування від 23.07.2018 року, яке було відновлено тільки 25.12.2019 року постановою слідчого Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 . Також захисник зауважив, що не надавала правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_8 на час проводження досудового розслідування, тому звертається з зазначеними клопотання до суду після ознайомлення з письмовими матеріалами кримінального провадження в ході судового розгляду справи в суді, обґрунтування клопотання викладені в письмовому вигляді.
Захисник ОСОБА_6 надала до суду письмові заперечення щодо наданих в судовому засіданні прокурором письмових документів, обґрунтування заперечень викладені в письмовому вигляді та долучені до матеріалів справи.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, вважає його необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні.
Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав думку прокурору щодо відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .
Вислухавши учасників справи, проаналізувавши письмові матеріали справи, клопотання захисника, колегія суддів прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
В ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні "Перес проти Франції" від 12.02.2004 року вказав, що "дія статті 6 Конвенції полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи".
Так, з досліджених судом письмових матеріалів кримінального провадження наданих прокурором в судовому засіданні вбачається наступне:
23.07.2018 року (погоджено з прокурором 23.07.2017 року) начальником відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 ухвалена постанова про зупинення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 00005340 від 28.12.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України.
Згідно ч.5 ст. 280 КПК України, після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.
11.09.2018 року ОСОБА_9 звернулася до слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 з заявою про визнання її потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у скоєні злочинів передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України.
11.01.2019 року слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 в межах кримінального провадження № 00005340 від 28.12.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України визнає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілою.
25.12.2019 року слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 ухвалює постанову про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00005340 від 28.12.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України.
Дотримання процесуального порядку та форми отримання доказів передбачає отримання їх у порядку, передбаченому КПК України для слідчих та процесуальних дій. Загальні вимоги та процесуальний порядок проведення передбачено нормами КПК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 щодо визнання допиту ОСОБА_9 як потерпілої недопустимим доказом, у зв`язку з тим, що в період з 23.07.2018 року по 25.12.2019 рік було зупинено досудове розслідування по кримінальному провадженню № 00005340 від 28.12.2017 року, і залучення до справи заяви ОСОБА_9 про визнання її потерпілою та ухвалення слідчим постанови про визнання ОСОБА_9 потерпілою, є істотним порушенням вимог КПК України.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказу недопустимим, а саме: допиту ОСОБА_9 як потерпілої, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 94, 349, 350, 370-372,376, 392 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , про визнання доказу недопустимим - задовольнити.
Визнати недопустимим доказ сторони обвинувачення, а саме: визнання ОСОБА_9 потерпілою та відмовити у допиті ОСОБА_9 в якості потерпілої в судовому засіданні в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0005340 від 28.12.2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2