Провадження №1-кс/463/160/21
У Х В А Л А
04 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 ,з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 23 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20.03.2020 -

ВСТАНОВИВ:
Скаржники звернулися до суду із скаргою, в якій просять скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 23.11.2020 про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що слідчим проводилося досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні по факту зловживання службовим становищем, вчиненим, на думку заявника, старшим дільничним сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , яке проявилося у складенні протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП відносно ОСОБА_4 . Вважають, що слідчим безпідставно закрито кримінальне провадження, оскільки ним не досліджено всі обставини справи. Постанова необґрунтована та невмотивована. Тому просять оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні 23.12.2020 скаржник ОСОБА_4 надав пояснення в підтримання скарги. Однак засідання було відкладено для витребування матеріалів кримінального провадження з ТУ ДБР. В подальшому скаржник перестав брати участь в судових засіданнях, натомість неодноразово заявляв безпідставні відводи слідчому судді. В свою чергу скаржник ОСОБА_3 подала заяву про підтримання скарги та розгляд справи без її участі (а.с.12-15).
Про час і місце судового розгляду скаржники повідомлялися у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, шляхом надсилання повістки про виклик, які вони отримували, однак в засідання не прибували, а в подальшому ігнорували судові виклики. Також скаржники повідомлялися про судові засідання телефонограмою. Зокрема, в останні судові засідання 12.10.2021, 04.11.2021 скаржники не прибули, причин неявки не повідомили.

З одного боку, КПК України передбачає обов`язкову участь скаржника в судовому засіданні (ч. 3 ст. 306 КПК України), а з іншого, не передбачає порядку дій слідчого судді у випадку, якщо скаржник ігнорує судові засідання.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, в межах цієї скарги слідчий суддя застосує загальні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, яка згідно ч. 2 ст. 8 КПК України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції.
Крім того, як зазначає ЄСПЛ, стаття 6 Конвенції у цілому гарантує право обвинуваченого на ефективну участь у кримінальному процесі (Murtazaliyeva проти Росії [ВП], § 91). Загалом, вона включає, зокрема, не лише його або її право бути присутнім, але й заслуховувати та спостерігати за провадженням. Такі права маються на увазі в самому понятті змагальної процедури і також можуть випливати з гарантій, які містяться в підпунктах (c), (d) і (e) пункту 3 статті 6 (Stanford проти Сполученого Королівства, § 26).
Водночас, ЄСПЛ також зазначає, що обов`язок провести відкрите судове засідання не є абсолютним в усіх справах, що стосуються кримінального процесуального аспекту статті 6. З огляду на поширення поняття «кримінальне обвинувачення» на випадки, які не належать до традиційної категорії кримінального права (наприклад, адміністративні правопорушення, митні порушення і штрафи за несплату податків), а отже «кримінальні обвинувачення» мають різну вагу. У той час, як вимоги справедливого судового розгляду є найсуворішими стосовно осердя кримінального права, гарантії, надані кримінальним процесуальним аспектом статті 6, не обов`язково мають застосовуватись з усією суворістю до інших категорій справ, які хоч і підпадають під дію цього аспекту статті 6, але не мають особливо тяжкого характеру (Юссіла проти Фінляндії [ВП], §§ 41-43).

Зрештою, слухання може бути проведене за відсутності обвинуваченого, якщо він або вона відмовилися від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87).

Справа яка розглядається не є кримінальною за суттю і в ній вирішується виключно питання щодо обставин зазначених у скарзі. Крім того, слідчий суддя у передбачений законом спосіб неодноразово повідомляв скаржника про дату судового засідання, чим забезпечив її право на справедливий судовий розгляд, а також право бути присутньою в судовому засіданні та наводити свої аргументи і пояснення. Скаржники, як вбачається, свідомо не скористалися таким правом і тому слідчий суддя розгляне скаргу без їх участі, при цьому врахує, що після звернення до суду скаржники в перших судових засіданнях підтримували свою скаргу.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак неявка слідчого чи прокурора в силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000160 від 20.03.2020, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області від 18.03.2020 внесено до ЄРДР інформацію про злочин передбачений ч. 1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Постановою прокурора від 01.04.2020 визначено підслідність кримінального провадження за ТУ ДБР, розташованим у м. Львові.

Відповідно до мотивів заяви про злочин, на думку заявників, старшим дільничним сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 було допущено зловживання службовим становищем, яке проявилося у складенні протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП відносно ОСОБА_4 .

Оскаржуваною постановою від 23.11.2020 вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні старшого дільничного сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 23.11.2020 та матеріалів кримінального провадження № 0000160 від 20.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, слідчим допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який надав показання про те, що з 2017 року обіймає посаду старшого дільничного сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області. 21.12.2019 на гарячу лінію «102» в Сколівське ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , що в ніч на 21.12.2019 з території їх подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 їх сусід ОСОБА_7 викрав хвіртку. Письмову заяву від ОСОБА_4 відібрав старший слідчий ОСОБА_8 , а перевірку по даному факту проводив начальник СКП ОСОБА_9 , який допитав ОСОБА_7 . Проведеною перевіркою факт крадіжки не підтвердився. Натомість о/у СКП ОСОБА_10 винесено висновок та зафіксовано, що хвіртка знаходиться на відстані 3 метрів від місця події. Тому скеровано копії матеріалів у сектор превенції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. На підставі висновку по зверненню ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 02.01.2020, погодженого начальником СКП Сколівського ВП в присутності понятих було складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.02.2020 за ст. 183 КУпАП на ОСОБА_4 та скеровано такий до адміністративної комісії Верхньосиньовидненської селищної ради для прийняття рішення. За результатами розгляду вказаного протоколу до ОСОБА_4 винесено попередження.

В ході проведення досудового розслідування слідчим також досліджено вище вказані матеріали, які були долучені ОСОБА_6 , досліджено копію постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 за результатами розгляду протоколу від 13.02.2020.

При цьому заявники шість разів викликалися до слідчого для проведення слідчих дій та жодного разу не з`явилися, хоча були попереджені про наслідки неявки. Повістки про виклик були отримані останніми у встановленому законом порядку.

В ході дослідження всіх доказів в сукупності слідчим встановлено, що не вбачається в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 Кк України, не встановлено факту зловживання службовим становищем, не встановлено факту завдання шкоди.

Відповідно слідчий прийшов до висновку про відсутність в діянні старшого дільничного сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого цією статтею. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно умислом.

При цьому, згідно з п. 3 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, оскільки склад злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 364 Кримінального кодексу України, за своєю конструкцією є матеріальним, то необхідною ознакою його об`єктивної сторони є наявність причинно-наслідкового зв`язку між зловживанням владою або службовим становищем з однієї сторони та істотною шкодою з іншої.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Виходячи з обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено як ознак зловживання службовим становищем так і самої істотної шкоди. У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявників про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

В той же час вимоги заявників по суті зводяться до незгоди з рішеннями та діями посадових осіб. Будь-яких доводів на підтвердження обставин вчинення злочину ними не наведено, доказів цього не надано.

Враховуючи наведене, слідчим встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, скаржниками і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій та яких саме.

З огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до правильного висновку про відсутність в діянні старшого дільничного сектору превенції патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, оскільки факту зловживання владою або службовим становищем, факту завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам заявників, а також умислу в діянні особи не встановлено.
Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 23 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000160 від 20.03.2020.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1