ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3943/17
провадження № 1/753/14/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

учасників судового розгляду:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

підсудного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за звинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митків, Гайсинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, ФОП, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених, ч.2 ст. 368, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 368 КК України (в редакції від 5 квітня 2001 року),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 з 21 січня 2005 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України на офіцерських посадах в оперативних підрозділах Центрального управління. З 6 травня 2008 року ОСОБА_7 обіймав посаду старшого оперуповноваженого 2 сектору 2 відділу 2 головного відділу Управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України (далі - 2 головного відділу УВКР ДКР СБ України) у військовому званні „майор", і являвся службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади, а також займав в зазначеній організації посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків та виконував такі обов`язки за спеціальними повноваженнями. Являючись військовою службовою особою і перебуваючи працівником Служби безпеки України по здійсненню контррозвідувальної діяльності, ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 1-5, 19, 24, 25, 28 Закону України «Про Службу безпеки України», ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», виданих на розвиток цих законів наказів і інструкцій Голови Служби безпеки України, функціональних обов`язків старшого оперуповноваженого 2 головного відділу УВКР ДКР СБ України, будучи наділеним правами проводити гласні і негласні контррозвідувальні та оперативно-розшукові заходи, здійснювати співробітництво з громадянами України, протидіяти розвідувальним спрямуванням іноземних спецслужб, організацій, окремих груп та осіб, розробляти і реалізовувати заходи щодо запобігання, усунення та нейтралізації загроз інтересам держави та суспільства, зобов`язаний був здійснювати захист економічного потенціалу України, законних інтересів держави від посягань з боку окремих осіб; забезпечувати захист конституційного ладу України від протиправних посягань з боку окремих осіб; здійснювати відповідно до законодавства заходи з захисту військово-економічного потенціалу; оперативно забезпечувати Державне підприємство Міністерства оборони України „Київський ремонтний завод „Радіан" (м. Київ, вул. Россошанська, 3-а, далі - ДП МОУ „КРЗ „Радіан"); здійснювати пошук і фіксацію фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб з метою припинення правопорушень та отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 94 та 98 КПК України, ст. 10 Закону України «Про оперативно - розшукову діяльність» матеріали оперативно-розшукової діяльності можуть бути використані органом дізнання, слідчим, прокурором чи судом як приводи та підстави для порушення кримінальної справи або проведення невідкладних слідчих дій, отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальній справі, попередження, припинення і розслідування злочинів, розшуку злочинців. Тому співробітник Служби безпеки України ОСОБА_7 , хоча і не був наділений правом порушувати кримінальну справу, але міг завдяки своєму службовому становищу вжити заходи в рамках заведеної оперативно-розшукової справи або перевірок, які перебувають у його провадженні щодо вирішення питання з приводу порушення кримінальної справи службовими особами, які наділені такими повноваженнями.

В червні 2009 року ОСОБА_7 підготував та подав на розгляд керівництва відділу та УВКР ДКР СБ України постанову про заведення справи контррозвідувальної перевірки з приводу протиправної діяльності посадових осіб ДП МОУ „Київський ремонтний завод „Радіан", яка 5 червня 2009 року облікована в Архівно - обліковому управлінні ДІАЗ СБ України за № 4576. Під час проведення перевірки Подолян отримав інформацію про порушення допущені колишнім виконуючим обов`язки директора зазначеного державного підприємства ОСОБА_8 .

У подальшому майор Подолян, являючись військовою службовою особою і співробітником Служби безпеки України по здійсненню контррозвідувальної та оперативно - розшукової діяльності, діючи всупереч інтересам служби, маючи на меті незаконно збагатитися внаслідок власної злочинної діяльності, тобто діючи з корисною метою та прямим умислом, під час зустрічі 9 квітня 2010 року біля контрольно-пропускного пункту Національної академії оборони України (м. Київ, вул. Курська, 13) із колишнім виконуючим обов`язки директора ДП МОУ „КРЗ „Радіан" ОСОБА_8 , став вимагати у нього грошові кошти в сумі 10000 (десяти тисяч) доларів США за приховування допущених порушень у період перебування на вказаній посаді.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 квітня 2010 року близько 14 години ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, під час зустрічі із ОСОБА_8 біля контрольно-пропускного пункту Національної академії оборони України (м. Київ, вул. Курська, 13), в черговий раз висунув свої вимоги щодо передачі хабара у сумі 10000 (десяти тисяч) доларів США. У випадку відмови ОСОБА_8 від передачі грошових коштів ОСОБА_7 пригрозив вжити заходів щодо скерування зібраних матеріалів до прокуратури для порушення стосовно ОСОБА_8 кримінальної справи та вчинити дії по створенню різного роду перешкод щодо зайняття ОСОБА_8 підприємницькою діяльністю. При зазначених обставинах ОСОБА_7 погрожував заподіяти шкоду правам та законним інтересам Лося, внаслідок чого останній вимушений був передати хабара з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав та законних інтересів. В ході цієї зустрічі ОСОБА_7 на прохання Лося погодився отримати вимагаєму суму хабара двома частинами по 5000 (п`ять тисяч) доларів США кожна. Будучи вимушений виконувати умови ОСОБА_7 , Лось погодився передати першому вимагаємі грошові кошти у сумі 10 000 /десяти тисяч/ доларів США, оскільки на меншу суму ОСОБА_7 не погоджувався.

15 квітня 2010 року ОСОБА_8 звернувся до приймального відділення Служби безпеки України із заявою про злочин, на підставі якої Управлінням внутрішньої безпеки Служби безпеки України організовано перевірочні заходи з метою викриття злочину.

20 квітня 2010 року з`ясувавши під час телефонної розмови у ОСОБА_8 щодо збору необхідної суми коштів, а саме частини хабара у сумі 5 000 (п`яти тисяч) доларів США, ОСОБА_7 вказав на необхідність зустрічі цього дня близько 16 години в обумовленому місці для передачі йому цих коштів.

20 квітня 2010 року, в обумовлений час, виконуючи вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_8 прибув до поліклініки №2 Шевченківського району м. Києва (м. Київ, вул. Пимоненка, 10), де зустрівся із Подоляном, при цьому привізши з собою вимагаєму останнім частину коштів у сумі 40 000 (сорока тисяч) гривень, еквівалентні 5 000 (п`яти тисячам) доларів США. Під час зустрічі ОСОБА_7 , знаходячись на автостоянці, розташованої поблизу поліклініки №2 Шевченківського району м. Києва (м. Київ, вул. Пимоненка, 10), отримав частину хабара у сумі 40 000 (сорока тисяч) гривень від колишнього виконуючого обов`язки директора ДП МОУ „КРЗ „Радіан ОСОБА_8 за приховування допущених порушень у період перебування його на указаній посаді. Одержання хабара здійснювалося під контролем Управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України і після одержання ОСОБА_7 частини хабара у сумі 40 000 (сорока тисяч) гривень останній був затриманий.

Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив одержання службовою особою в будь-якому вигляді хабара за невиконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням службового становища, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 368 КК України (в редакції від 5 квітня 2001 року).
Підсудний ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів за ч.2 ст. 368 КК України та ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 368 КК України не визнав та суду пояснив, що дійсно він був знайомий із ОСОБА_8 , оскільки останній був керівником ДП МОУ „КРЗ „Радіан", де він здійснював контррозвідувальну діяльність. 30.11.2009 року відносно ОСОБА_8 було порушено кримінальну справу за перевищення службових повноважень. В рамках цієї справи Лось неодноразово звертався до нього за консультаціями, кожний раз заохочуючи до зустрічей повідомленням про нібито наявність у Лося якоїсь цікавої інформації. У березні 2010 року йому зателефонував Лось та при розмові розповідав про ревізії фінансово-господарської діяльності ДП МОУ «КРЗ «Радіан», які були проведені Контрольно-ревізійним департмаментом, чим був стурбований. Також ОСОБА_8 посилався на його ( ОСОБА_7 ) причетність до виявлення факту нестачі озброєння та військової техніки, що зберігалася на заводі. 20.04.2010 р. він після добового чергування хотів провести час з сім`єю. В цей день йому на мобільний телефон декілька разів намагався додзвонитись ОСОБА_8 . Він передзвонив ОСОБА_8 та спитав, що сталось, на що останній повідомив, що необхідно зустрітись щоб донести йому (Подоляну) якусь важливу інформацію, на що він погодився, після цього вони домовились про зустріч біля поліклініки №2 Шевченківського району м. Києва, де він сів до автомобіля ОСОБА_8 . Перебуваючи в автомобілі, він зняв курточку та поклав її між передніми сидіннями. О 16-01 год. він вийшов з автомобіля та зробив два телефонних дзвінка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В цей час, поки він не перебував в автомобілі, ОСОБА_8 , скориставшись його відсутністю, поклав йому у куртку конверт. Після закінчення розмови, він повернувся до автомобіля ОСОБА_8 , поговорив з останнім, вийшов із автомобіля, одягнув куртку та одразу був затриманий працівниками СБ України, які виявили в його куртці конверт з грошима. Таким чином, ОСОБА_7 стверджував, що він не вимагав у ОСОБА_8 грошових коштів, які йому були підкинуті останнім, поки він був відсутній в автомобілі. Отже, згідно показань ОСОБА_7 порушенню стосовно нього кримінальної справи передувала провокація дачі хабара, яка була втиснута в рамки законності дій заявника ОСОБА_8 . Основними факторами провокації з боку ОСОБА_8 та працівників СБ України було заздрість певних співробітників СБ України щодо його особистих значних робочих досягнень та успіхів на займаній ним посаді, а також їх бажання перешкодити його стрімкому кар`єрному зросту , з метою зайняття в подальшому одним із цих працівників СБ України вакантної посади, яку він займав; бажання особистої помсти йому з боку ОСОБА_8 , відносно якого було на той час порушено кримінальну справу, та який вважав причетним до цього його (Подоляна); бажання працівників СБ України та військової прокуратури зробити показник у справах по хабарництву. В обґрунтування цих обставин, ОСОБА_7 зазначив, що у ОСОБА_8 були достатні підстави обмовляти його з причин особистих неприязних стосунків до нього, будучи особою, зацікавленою у його покаранні та усуненні від виконуваної роботи, а тому ОСОБА_8 з власних мотивів продумав телефонні дзвінки та зустрічі, свідомо створив провокаційну обстановку, ввівши в оману правоохоронні органи щодо обставин їх взаємовідносин. Просив суд ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.

Незважаючи на позицію підсудного, яку підтримала у судовому засіданні його захисник, на думку суду, вина підсудного в обсязі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що у жовтні 2009 року на ДП МОУ «Київській ремонтний завод «Радіан» проводилась ревізія Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України, яка суттєвих порушень в діяльності підприємства не виявила. Приблизно 18 березня 2010 року на мобільний телефон № НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_7 з мобільного телефону № НОМЕР_2 та запропонував зустрітись для вирішення якихось питань. Оскільки він (Лось) в цей час був занятий, то повідомив, що зустрітись зможе лише через два тижні. 09 квітня 2010 року він з мобільного телефону № НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що може зустрітись з останнім. Зустріч із ОСОБА_7 відбулась близько 14 години поблизу контрольно-пропускного пункту на територію Академії Міністерства оборони України, розташованого з вулиці Курської в м. Києві. ОСОБА_7 під час цієї зустрічі зазначив, що в нього в провадженні перебуває оперативно-розшукова справа щодо фінансово-господарської діяльності службових осіб заводу «Радіан». В її рамках призначена та проведена ревізія Контрольно-ревізійним департаментом Міністерства оборони України, під час якої виявлено порушення, які допущені ним, Лосем, під час перебування на посаді керівника указаного вище державного підприємства. В ході розмови ОСОБА_7 показав йому акт Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України, а також проект листа адресованого до військової прокуратури. В цьому документі йшла мова про виявлення у ході оперативно-розшукової діяльності порушень за період перебування його, (Лося) на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП МОУ «Київській ремонтний завод «Радіан», які можуть послужити підставами для порушення кримінальної справи. Також свідок зазначив, що ОСОБА_7 повідомив його, що він має намір направити даний документ до військової прокуратури. При цьому ОСОБА_7 сказав, що необхідно терміново вирішувати дану проблему. На запитання Лося ОСОБА_7 взяв у нього ручку та клаптик паперу, на якому написав цифри «10 000». Побачивши це він запитав у ОСОБА_7 , що це означає. На що останній відповів, що для вирішення питання щодо не порушення кримінальної справи необхідно дати хабара в розмірі 10 000 доларів США. Він сказав ОСОБА_7 , що подумає та зателефонує. ОСОБА_7 відповів, що дає час для роздумів до 12 квітня 2010 року. В цей день ОСОБА_7 зателефонував йому та запитав про прийняте рішення. Останній відповів, що потрібно зустрітись та обговорити всі деталі під час зустрічі. Також свідок повідомив, що на указану зустріч взяв із собою власний цифровий диктофон марки «Тошиба 420» з метою записати розмову з ОСОБА_7 для подальшого звернення до правоохоронних органів із заявою на протиправні дії останнього щодо вимагання у нього хабара. Під час зустрічі, яка відбулася на тому ж самому місці, що і в попередній раз, обговорювалися питання щодо можливості передачі ОСОБА_7 хабара двома частинами по п`ять тисяч доларів США за вирішення питання щодо не направлення матеріалів, які можуть послужити підставою для порушення кримінальної справи, до прокуратури. Першу частину хабара свідок повинен був зібрати не пізніше ніж через тиждень. 15 квітня 2010 року він ( ОСОБА_8 ) звернувся до Служби безпеки України із відповідною заявою на неправомірні дії співробітника військової контррозвідки Служби безпеки України ОСОБА_7 , який вимагав у нього хабар у сумі 10 000 доларів США за вирішення питання щодо ненадання в прокуратуру матеріалів, які можуть бути підставами для порушення стосовно нього кримінальної справи. 16 квітня 2010 року на його мобільний телефон в черговий раз зателефонував ОСОБА_7 та нагадав про необхідність передачі тому хабара в сумі 10 000 доларів США. Під час розмови вони домовились, що перша частина хабара у сумі 5 000 доларів США ним буде передана ОСОБА_7 вже 20 квітня 2010 року. В цей день близько 11 год. ОСОБА_7 зателефонував йому на мобільний телефон № НОМЕР_1 з міського номеру № НОМЕР_3 та домовився з ним на зустріч о 15 год. поблизу поліклініки № 2 Шевченківського району м. Києва (м. Київ, вул. Пимоненка, буд. 10). Близько 15 год. він зателефонував ОСОБА_7 на мобільний номер телефону № НОМЕР_2 та повідомив, що вже перебуває у домовленому місці, на що ОСОБА_9 відповів, що незабаром під`їде. Прибувши за вказаною адресою ОСОБА_7 сів до нього в салон автомобіля та запитав чи привіз останній кошти. Він повідомив, що взяв 40 000 грн. замість 5 000 доларів США, які знаходяться у бардачку автомобіля. Після цього ОСОБА_7 взяв указані кошти та перерахував їх. Отриманий хабар ОСОБА_7 поклав у паперовий конверт, який також знаходився у бардачку автомобіля. Указаний конверт із грошима ОСОБА_7 поклав у внутрішній карман куртки, в яку був одягнутий, та вийшов із автомобіля. Свідок також повідомив, що під час усіх вищезазначених зустрічей з ОСОБА_7 , останній казав в погрозливій формі, щоб він про ці бесіди нікому нічого не розповідав, бо той вживе заходів, щоб його усунули з посади виконуючого обов`язки директора заводу, а також зробить так, що його потім ніде не візьмуть на роботу та будуть переслідувати, а всі зібрані матеріали ляжуть на стіл прокуророві, на нього порушать кримінальну справу і ОСОБА_7 . докладе зусиль, щоб його заарештували. Крім того, під час зустрічі 9 квітня 2010 року Подолян погрожував тим, що якщо він комусь розповість про цю бесіду, то той знищить бізнес та організує чисельні перевірки від відповідних контролюючих та правоохоронних органів на фірмі, де він працює директором. У зв`язку з цим, він, побоюючись за свою кар`єру та подальше життя, вимушений був звернутися до Служби безпеки України.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні підтвердив, що в березні 2010 року під час зустрічі з ОСОБА_8 останній повідомив, що оперативний співробітник з військової контррозвідки ОСОБА_7 , який являвся куратором „Київського ремонтного заводу „Радіан, отримав відомості про нібито порушення допущені ОСОБА_13 під час виконання ним обов`язків директора вищезазначеного підприємства. 10 чи 11 квітня 2010 року під час чергових зустрічей ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_7 вимагає 10 тисяч доларів США за не порушення стосовно ОСОБА_8 кримінальної справи. Також свідок повідомив про те, що зі слів ОСОБА_8 , йому відомо, що ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_8 вжити заходів щодо припинення діяльності товариства, на якому останній був директором. З приводу неправомірних дій ОСОБА_7 ОСОБА_8 звернувся із заявою до СБ України.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що станом на момент затримання ОСОБА_7 він був керівником відділу Управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, а ОСОБА_7 був його підлеглим. Йому відомо, що на той час ОСОБА_7 було заведено оперативно-розшукову справу відносно ДП «Радіан», куратором якого був ОСОБА_7 . Під час проведення оперативно-розшукових заходів були виявлені порушення з боку керівництва ДП «Радіан», у тому числі колишнього керівника ОСОБА_8 . Щодо виявлених в ході ОРС порушень планувалась передача матеріалів до Дарницької військової прокуратури. Також свідок зазначив, що за рішенням оперативного співробітника та рішення керівників оперативно-розшукову справу можна закрити. Крім того, свідок зазначив, що на свій розсуд оперативний співробітник може вирішувати питання про висвітлювання інформації та передачі її до прокуратури щодо можливих протиправних дій, та теоретично у кожного оперативного співробітника є можливість не висвітлювати таку інформацію.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив, що з 2006 по 2009 р.р. він працював помічником директора заводу «Радіан». ОСОБА_7 на той час був співробітником СБ України та забезпечував контррозвідувальну дільність на заводі, тобто виявляв різні правопорушення у діяльності заводу, у тому числі за його письмовими повідомленнями з приводу можливих порушень. На початку червня 2009 р. ОСОБА_7 просив у нього номер телефону директора заводу «Радіан» ОСОБА_8 та він на його прохання надав йому номер телефону ОСОБА_8 . Також свідок підтвердив, що ОСОБА_7 цікавився у нього діяльністю ОСОБА_8 на очолюваній останнім посаді, у тому числі з приводу списання військової техніки на металобрухт та щодо командирських прицілів.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила, що вона станом на 2009 р. працювала головним бухгалтером на заводі «Радіан». ОСОБА_7 вона знала як працівника СБ України, який збирав дані щодо правопорушень, які вчинялись на заводі. Керівником заводу «Радіан» був ОСОБА_8 В березні 2009 р. на заводі було здійснено перевірку щодо діяльності ОСОБА_8 , який на той час вже був звільнений та в подальшому відносно ОСОБА_8 було порушено кримінальну справу за розкрадання військової техніки. Підтвердила, що після порушення відносно ОСОБА_8 кримінальної справи, вона спілкувалась з останнім, який повідомив, що йому відомо, що відносно нього кримінальну справу порушено через дії ОСОБА_7 , на якого він дуже розлючений.

З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що на заводі «Радіан» за запитом СБ України він особисто в 2010 р. проводив ревізію, в ході якої було виявлено недостачу на суму 34 млн. гривень, після чого було порушено кримінальну справу за цим фактом. Дані факти були виявлені спочатку ОСОБА_7 та підтверджені ним в ході проведення ревізії. Також свідок підтвердив, що на заводі «Радіан» ОСОБА_7 виконував службові обов`язки як «куратор» заводу.
Свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що 20.04.2010 р. о 16-02 год. йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 з питань надання для користування автомобіля його товаришу. Вони спілкувались приблизно півтори хвилини. Через два дні він дізнався, що ОСОБА_7 затримали.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2010 р. він звернувся до свого співслужбовця ОСОБА_7 за допомогою перевезти майно, на що ОСОБА_7 погодився. З цього приводу 20.04.2010 р. він телефонував ОСОБА_7 .

Також вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину за ч.1 ст. 368 КК України підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів.

Згідно з наказом № 635-ос від 06.05.2008 р ОСОБА_7 призначено старшим оперуповноваженим 2 сектору 2 відділу 2 головного відділу Управління військової контррозвідки. Наказом Голови СБ України № 888-ос від 30.06.2009 р. ОСОБА_7 присвоєно військове звання «майор». /т.1 а.с. 135, 137/.
Дослідженням витягу з посадових обов`язків старшого оперуповноважного 2 сектору 2 відділу 2 ГВ УВКР ДКР СБ України ОСОБА_7 вбачається, що ДП МОУ «Київський ремонтний завод Радіан» відноситься до особливо об`єкту, де здійснює контррозвідувальну та опративно розшукову-діяльність старший оперуповноваженийна особливо важливих об`єктах. Серед завдань та обов`язків старшого оперуповноваженого на особливо важливих об`єктах є організація та безпосереднє здійснення контррозвідувальної та оперативно-розшукових заходів із здобування і перевірки оперативно значимої інформації, виявлення, попередження та припинення протиправної діяльності. Також старший оперуповноважений на особливо важливиї об`єктах наділений правом в межах своєї компетенції в установленому порядку взаємодіяти з іншими співробітниками відділу, а з санкції начальника сектору- зі співробітниками інших підрозділів СБ України, МВС, прокуратури, командуванням військових об`єктів. /т.3 а.с. 76-78/. Зазначені повноваження об`єктивно підтверджують, що ОСОБА_7 був службовою особою та представником влади.
15.04.2010 р. свідок ОСОБА_8 звернувся із письмовою заявою до начальника внутрішньої безпеки СБ України, в якій зазначив, що в період з травня 2007 р. по травень 2008 р. він займав посаду тимчасово-виконуючого обов`язки ДП «Київський ремонтний завод «Радіан». Всі його дії були спрямовані на виведення заводу з кризової ситуації. Не дивлячись на це, співробітник ВКР ОСОБА_7 вимагає у нього хабара у розмірі 10 000 доларів США за те, щоб він не передавав в прокуратуру «дані, внаслідок яких у нього будуть проблеми». До заяви ОСОБА_8 був долучений диктофон марки «Тошиба» з записами розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /т.1 а.с. 7/.
Консультантом-експертом (з ОП) 1 відділу УВБ СБ України полковником ОСОБА_18 було складено довідку про розшифровку аудіо бесіди ОСОБА_8 та ОСОБА_7 рег. № 9/3118 від 16.04.2010 р. З розшифровки бесіди вбачається, що 13.04.2010 р. між ОСОБА_8 та підсудним ОСОБА_7 відбулась розмова, за результатами якої стало відомо, що співробітник СБУ, використовуючи службове становище, вимагав від колишнього директора ДП МО України «Київський ремонтний завод «Радіан» ОСОБА_8 хабар у розмірі 10 000 доларів США. Під час бесіди, як це зафіксовано у розшифровці розмови, встановлено, що при розмові ОСОБА_8 із ОСОБА_7 останній мав при собі акт перевірки КРУ, який фіксував порушення ОСОБА_8 під час перебування останнього на посаді директора ДП МО України «КРЗ «Радіан». При цьому, під час бесіди ОСОБА_7 запевняв ОСОБА_8 , що у випадку надання «десятки» до нього ( ОСОБА_8 ) в подальшому не виникне жодних претензій, та ця позиція з-кимось узгоджена. Також ОСОБА_7 встановлює строк в тиждень для збирання та передання йому «десятки», оскільки спливають строки по справі.Також ОСОБА_7 пояснив, що під час скерування акту КРУ до правоохоронних органів деякі документальні матеріали не будуть скеровуватись, та в акті буде лише фігурувати факт нестачі. В підсумку ОСОБА_8 і ОСОБА_7 домовились про те, що він подзвонить ОСОБА_7 впродовж тижня. Зазначені обставини зафіксовані в протоколі огляду від 14.05.2010 р., яким було оглянуто цифровий диктофон «Toshiba» DMR-420WE, наданий ОСОБА_8 20.04.2010 р. /т.1 а.с. 8 -10; т.3 а.с. 176 - 185/.
З висновку спеціаліста № 19/13-07д від 17.06.2010 р. вбачається, що дослівний персоніфікований зміст запису розмови, зафіксований на цифровому диктофоні «Toshiba 420 WE», наведений в табл. п. 3 дослідницкої частини Висновку спеціаліста. Ознак монтажу запису розмови під № 8, зафіксований на цифровому диктофоні Toshiba 420 WE, не виявлено /т.1 а.с. 169-187/.
Зазначена роздруківка підтверджує відомості, які викладені в заяві ОСОБА_8 та у його послідовних показах, щодо вимагання передачі ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США задля недопущення скерування до правоохоронних органів документів, які містять відомості щодо незаконних дій ОСОБА_8 на посаді керівника ДП «КРЗ «Радіан».
З протоколу вручення грошових коштів від 20.04.2010 р. вбачається, що в цей день в присутності понятих ОСОБА_8 були вручені грошові кошти в сумі 40000 гривень кількістю 200 купюр номіналом по 200 грн. кожна. / т.1 а.с. 14-83/. Зазначені грошові кошти були оглянуті безпосередньо під час судового розгляду та були звірені серійні номери кожної купюри, які співпали із серійними номерами, які зазначені в протоколі вручення грошових коштів.
Вказані грошові кошти в сумі 40 000 грн. були видані фінансово-економічним управлінням СБУ за видатковим касовим ордером № 64638 від 20.04.2010 р. /т.1 а.с. 86/.
Вказані грошові кошти були безпосередньо досліджені судом та оглянуті учасниками процесу в судовому засіданні та не було встановлено невідповідностей серій та номерів грошових купюр, які перелічені в протоколі.
Дослідженням протоколу огляду місця події від 20.04.2010 р. встановлено, що місцем події є територія поліклініки № 2 Шевченківського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка, 10. Учасником даної дії був підсудний ОСОБА_7 . На запитання слідчого з приводу прибуття на місце події ОСОБА_7 останній пояснив, що не розуміє, що відбувається, що у нього вихідний день після наряду і він приїхав на це місце із дружиною відпочивати. Більш детально ОСОБА_7 нічого не зміг пояснити, зазначивши лише, що погано себе почуває. При цьому, ОСОБА_7 підтвердив, що знайомий із ОСОБА_8 . Під час огляду місця події в ході проведення огляду одягу та особистих речей ОСОБА_7 у зовнішній верхній правій кишені куртки виявлений мобільний телефон «Нокіа 3100», як пояснив ОСОБА_7 це його особистий телефон із номером НОМЕР_2 . У зовнішній нижній правій кишені куртки знайдено також особистий мобільний телефон ОСОБА_7 «Самсунг» розкладного типу чорного кольору. У внутрішньому лівому кармані куртки Y-89 50 розміру, в яку був одягнений ОСОБА_7 був знайдений конверт білого кольору, в якому знаходились дві пачки банківських банкнот у виді грошових купюр номіналом по 200 грн.: кожна пачка по 20000 грн. Походження виявлених у ОСОБА_7 грошових коштів останній не зміг пояснити. Серія та номінал вилучених грошових коштів співпадають із грошовими коштами, які зафіксовані в протоколі вручення грошових коштів ОСОБА_8 . Під час проведення вказаної слідчої дії застосовувалась відеозйомка, яка здійснювалась на відеокамеру марки «Соні 560х» та відеокасету марки «Sony video 8» /т.1 а.с. 87-90, 91/. Відеозапис із вказаного носія був відтворений в судовому засіданні та безпосередньо досліджений судом. Відомості, які зафіксовані на вказаному відеозаписі об`єктивно підтверджують обставини отримання ОСОБА_7 частини хабара в розмірі 40 000 грн. від ОСОБА_8 під час їх безпосередньої зустрічі.
20.04.2010 р ОСОБА_7 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КПК України. Зі змісту протоколу затримання вбачається, що ОСОБА_7 були роз`яснені вимоги ст. 43-1 КПК України. /т.1 а.с. 93-94/.
21.04.2020 р. в ході обшуку в службовому кабінеті № 24 2 відділу 2 ГВ УВКР ДКР СБ України, де знаходиться робоче місце ОСОБА_7 в буд. № 64/46 по пр. Повітрофлотському № 6 у м. Києві в сховищі № 269, ячейці № 3 було вилучено документи щодо виявлення порушень з боку посадових осіб ДП МО України «КРЗ «Радіан», зокрема справу № 4576 оперативної розробки «Квант» в 5 томах, у ячейці № 2 в сховищі № 269 було вилучено копію листа-інформування № 17/2/2-3511 від 30.03.2009 р.; копію відповіді № 234/366 від 19.03.2009 р. № 17/2/2 від 31.01.2009 р.; копію листа інформування № 17/2/2-6278 від 05.06.09; копію листа-інформування № 17/2/2- 12172 від 16.11.09 /т.1 а.с. 115-120/.
Відповідно до протоколу за результатами проведення оперативно-технічного заходу за оперативно-розшуковою справою № 9/480 «Щур» від 09.06.2010 р. вбачається, що на аудіокасеті Sony EF-90 заводський номер НОМЕР_4 зафіксована розмова ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зафіксована 20.04.2010 р. В ході цієї розмови встановлено, що ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 половину раніше обумовленої суми грошових коштів. При цьому в ході розмови ОСОБА_7 запевнив ОСОБА_8 , що після отримання другої частини грошових коштів ніхто справою займатися не буде, оскільки щось «відріжеться». /т.1 а.с. 140-142/. Вказані обставини також зафіксовані під час огляду зазначеної касети /т.1 а.с. 190-192/. Зазначені обставини узгоджуються із обставинами дослідженої вище розмови ОСОБА_8 із ОСОБА_7 , яка відбулась 13.04.2010 р., де ОСОБА_7 пояснив, що під час скерування матеріалів до правоохоронних органів деякі документальні матеріали стосовно ОСОБА_8 не будуть скеровуватись.
Дослідженням вилучених у сховищі службового кабінету ОСОБА_7 легалізованих матеріалів справи оперативної розробки № 4576 «Квант» вбачається наступне.
Згідно копії листа-інформування № 17/2/2-3511 від 30.03.2009 р. встановлено, що в ньому зазначені обставини нестачі військового майна на суму 34,7 млн. грн. та обставини безпідставного зазначення керівництвом ДП МО України «КРЗ «Радіан» від 25.06.2008 р. щодо оприбуткування військової техніки, як металобрухту та вказано про відсутність документального підтвердження розбракування військової техніки та доведення її до стану брухту металів з наступною утилізацією. В інформуванні також зазначено, що ці обставини свідчать про можливу протиправну реалізацію військової техніки у якості виробів або складових ремфонду на внутрішньому ринку або за кордон /т.2 а.с. 12-13/.
19.03.2009 р. заступнику начальника УВК ДКР СБ України від контрольно-ревізійного департаменту листом № 234/366 від 19.03.2009 р. були спрямовані для відповідного реагування матеріали ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «КРЗ «Радіан». При цьому, ОСОБА_14 ОСОБА_7 та ОСОБА_19 20.03.2009 р. було доручено опрацювати матеріали, підготовити пропозиції щодо реалізації. /т.2 а.с. 14-231/. У тому числі ОСОБА_7 листом № 17/2/2-1188 від 10.02.10 доручено опрацювати матеріали щодо службового розслідування щодо нестачі візирних пристроїв для забезпечення стрільби ЗСУ-23-4 «Шилка». /т.2 а.с.17/ Розмова щодо нестачі візирних пристроїв «Шилка» міститься в дослідженій роздруківці ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який під час розмови пропонував варіант, за яким можливий варіант вирішення питання щодо можливості не скеровувати інформацію щодо нестачі вказаних візирних пристроїв до правоохоронних органів.
Відповідно до листа від 19.05.2010 р. за підписом заступника начальника 2 відділу 2 ГВ УВКР ДКР СБ України військову прокуратуру Дарницького гарнізону було повідомлено, що у ході здійснення оперативно розшукових заходів за оперативно розшуковою справою у виді справи оперативної розробки № 4576 від 05.06.2009 р. одним із епізодів справи перевіряється інформація щодо можливої схеми легалізації через невстановлені українські та іноземні комерційні структури військової техніки ЗС України, отриманої ДП МО України «Київський ремонтний завод «Радіан». В листі зазначено, що з метою виконання питань, викладених у дорученні військової прокуратури підготовлено план додаткових організаційних та оперативно-розшукових заходів за СОР № 4576 /т.2 а.с. 74/.
Відповідно до акту ревізії № 234/40/9 від 05.02.2010 р., який міститься у зазначених матеріалах - в порушення вимог постанови КМУ від 17.05.06 № 682 реалізація запасних частин і комплектуючих до озброєння «Шилка» і «Квадрат» ТВО директором ДП КРЗ «Радіан» ОСОБА_8 та директором з маркетингу та комерційної діяльності ОСОБА_20 за договорами комісії № 80 та № 89 проводилась без отримання ліцензії на певний вид діяльності. Крім того, був виявлений факт нестачі 7 одиниць візирних пристроїв, які були отримані ДП КПЗ «Радіан» за нарядом від 03.08.05 № 131/М/25/505. Крім того, встановлено, що в порушення постанови КМУ № 682 договір купівлі-продажу від 01.10.07 № 36/2007-У з ВАТ «ХК «Укрспецтехніка укладався ТВО директора ДП КРЗ «Радіан» ОСОБА_8 без отримання ліцензії на певний вид діяльності. Також встановлено ревізією, що реалізація комплектуючих до озброєння виробів 2П25 «Квадрат» та 2А6М «Шилка» проводилась без застосування оцінки військового майна за Методикою визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затв. постановою КМУ № 759 від 29.05.98/ т.2 а.с. 78-94/.
Відповідно до кадрової довідки про прийняття на роботу керівників з правом першого, другого підпису по ДП «КРЗ «Радіан» ОСОБА_8 перебував на посаді ТВ директора з 26.04.2007 р. по 09.06.2008 р. /т.2 а.с. 95/.
Вищевказані матеріали справи оперативної розробки № 4576 «Квант» були оглянуті 10.06.2010 р. в присутності понятих /т.2 а.с. 245-246/.
Під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 останній підтвердив обставини зустрічі з ОСОБА_7 09.04.2010 р., в ході якої останній повідомив, що в його провадженні перебуває оперативно-розшукова справа щодо фінансово-господарської діяльності службових осіб заводу «Радіан», де було виявлені порушення під час перебування на посаді керівника підприємства ОСОБА_8 . В ході зустрічі ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 про необхідність передання йому грошових коштів в сумі 10 000 доларів США для вжиття заходів щодо непорушення щодо нього кримінальної справи. Також в ході цієї слідчої дії ОСОБА_8 повідомив, що 12.04.2010р. він зустрівся із ОСОБА_7 , при цьому взявши власний диктофон для запису розмови із останнім. В ході цієї зустрічі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обговорили питання щодо можливості передачі грошових коштів двома частинами по 5000 доларів США. Вони домовились, що перша частина хабара буде передана 20.04.2010 р. Також в ході слідчої дії ОСОБА_8 показав, де саме він зустрівся із ОСОБА_7 20.04.2010 р. на території поліклініки № 2 Шевченківського району м. Києва. В ході зустрічі ОСОБА_7 сів до нього в салон автомобіля та запитав чи привіз він кошти, після чого він передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 40 000 грн., які знаходились в конверті та які ОСОБА_7 сховав до своєї куртки /т.3 а.с. 27-37/.
Відповідно до висновку експерта № 80 від 19.05.2010 р. банкноти НБУ номіналом 200 грн., які вилучені у ОСОБА_7 під час огляду місця події 20.04.2010 р. відповідають за способом друку та спеціальними елементами захисту справжнім грошовим знакам, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України /т.3 а.с. 65-71/.
Згідно протоколу - 03.06.2010 р. було проведено огляд телефонних дзвінків по абонентським номерам НОМЕР_1 (яким користувався ОСОБА_8 ), НОМЕР_5 та НОМЕР_2 (якими користувався ОСОБА_7 ), де зафіксовані телефонні з`єднання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 09.04.2010 р., 12.04.2010 р., 16.04.2010 р. та 20.04.2010 р., що підтверджує обставини спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стосовно зустрічей, в ході яких ОСОБА_7 повідомляв ОСОБА_8 про необхідність передачі грошових коштів в сумі 10 000 доларів в якості хабара, а також в ході яких ОСОБА_7 отримав частину грошових коштів в сумі 40 000 грн. /т.3 а.с. 159-163/.
Згідно протоколу - 05.05.2010 р. були оглянуті мобільні телефони «Nokia» та «Samsung», що були вилучені у ОСОБА_7 під час огляду місця події. В телефоні «Nokia» були виявлені телефонні номери ОСОБА_8 , зокрема номер НОМЕР_1 , який був зафіксований в дослідженому вище протоколі огляду телефонних дзвінків. Також встановлений останній час дзвінка на номер ОСОБА_8 20.04.2010 р. о 15-20 год. Також в телефоні зафіксовані смс-повідомлення від ОСОБА_8 . В мобільному телефоні «Samsung» також наявні телефонні номери ОСОБА_8 . Також в телефоні мається повідомлення від абонента ОСОБА_15 із зазначенням номеру телефона ОСОБА_8 /т.3 а.с. 186-187/.
Дослідженням висновку № 7796-7797 від 31.12.2010 р. Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса встановлено, що дослідний зміст розмов, зафіксованих в цифровому файлі № 8 цифрового диктофону «Toshiba 420 WE», встановлений на аудитивному рівні суб`єктивного сприйняття експерта, наведений в Додатку А до даного висновку експертизи. Досліджувана фонограма ДФ № 1 в цифровому файлі № 8 цифрового диктофону «Toshiba 420 WE» не могла піддаватися механічному монтажу, так як вона надана на експертизу в цифровому форматі на цифровому носії. Ознаки аналогового електроакустичного монтажу та ознаки переривання процесу звукозапису на фонограми ДФ№1 не виявлені. /т.4 а.с. 180-197/.
Згідно з висновками, які викладені в експертному дослідженні № 7798-7800 від 24.01.2011р. Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса дослідний зміст розмов, зафіксованих на аудіокасеті «Sony EF-90», встановлений на аудитивному рівні суб`єктивного сприйняття експерта, наведений в Додатку А до даного висновку експертизи. Досліджувана фонограма ДФ№1 зафіксована на аудіокасеті «Sony EF-90» механічному монтажу не піддавалась. На ДФ № 1 виявлені ознаки електроакустичного аналогового монтажу, а саме: фонограма ДФ№ 1 складається з двох фрагментів Ф№1 та Ф№2, записаних за допомогою двох різних пристроїв звукозапису, причому запис фонограми ДФ № 1 проводився методом накладення початку фрагменту Ф№2 на кінець фрагменту Ф№1 (тобто двома пристроями, про що свідчить послідовність зміни звукових фрагментів відповідно до висновку ознаки перезапису встановити не вдається можливим. Відповідно до п.5 експертного висновку на фонограмі ДФ№ 1 визначені дві часові позначки, на яких виявлено ознаки переривання звукозапису, що підтверджує зміну пристрою звукозапису). Також експертами не встановлено наявності чи відсутності ознак електроакустичного цифрового монтажу та цифрової обробки. Також експертами не встановлено, що фонограма ДФ№ 1 є копією. На фонограмі ДФ№ 1, наданій на дослідження аудіокасети «Sony EF-90» на фрагменті Ф№1 записана телефонна розмова, а на фрагменті № 2 зафіксована розмова між не менш як двома особами, ймовірно, у салоні автомобіля. На часових позначках 7 хв. 28 сек. та 7 хв. 31 сек. від початку досліджуваної фонограми ДФ№ 1 зафіксовані імпульсні звукові сигнали, схожі на звуки, які виникають при відкриванні та закриванні дверей автомобіля. На часових позначках 03:04, 03:07, 05:03, 05:07 від початку фонограми ДФ№1 зафіксовані імпульсні звукові сигнали, схожі на звуки, які виникають при відкриванні та закриванні дверцят автомобільної скриньки. На часових позначках 05:03-05:09 та 05:12-05:15 від початку фонограми ДФ№ 1 зафіксовані звукові сигнали, схожі на звуки паперу, що шурудить. На часовій позначці 5 хв. 9 сек. від початку фонограми ДФ№ 1 зафіксовані звукові сигнали, схожі на звуки, які виникають при спрацьовуванні застібки типа «блискавка» /т.4 а.с. 199-211/.
На підставі аналізу сукупності наведених доказів, які узгоджуються між собою як в цілому так і в деталях, суд приходить до висновку про те, що вина підсудного ОСОБА_7 в об`ємі дій, зазначених у вироку, у судовому засіданні підтверджена повністю.
При цьому, судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Обговорюючи позицію підсудного ОСОБА_7 , який повністю заперечував свою провину у отриманні хабара як службовою особою, суд вважає, що зазначена позиція повністю спростовується наведеними вище доказами, які суд визнає належними і допустимими, а позицію підсудного, який стверджує, що під час судового розгляду були здобуті нові докази, які його виправдовують, суд визнає неналежною, оскільки під час судового розгляду учасниками процесу не було надано таких доказів, які б спростовували докази, які зазначені вище та які були досліджені судом.

Так, в ході судового розгляду ОСОБА_7 заперечував, що перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого 2 сектору 2 відділу 2 головного відділу Управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України він виконував організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, або був представником влади, тобто ОСОБА_7 заперечував, що він був службовою особою, а отже заперечував, що він є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 368 КК України. Проте аналіз посадових обов`язків підсудного у сукупністю з дослідженими доказами дозволяє суду зробити висновок, що ОСОБА_7 був службовою особою. Так, відповідно до функціональних обов`язків старшого оперуповноваженого 2 головного відділу УВКР ДКР СБ України, ОСОБА_7 був наділений правами проводити гласні і негласні контррозвідувальні та оперативно-розшукові заходи, здійснювати співробітництво з громадянами України, протидіяти розвідувальним спрямуванням іноземних спецслужб, організацій, окремих груп та осіб, розробляти і реалізовувати заходи щодо запобігання, усунення та нейтралізації загроз інтересам держави та суспільства, зобов`язаний був здійснювати захист економічного потенціалу України, законних інтересів держави від посягань з боку окремих осіб; забезпечувати захист конституційного ладу України від протиправних посягань з боку окремих осіб; здійснювати відповідно до законодавства заходи з захисту військово-економічного потенціалу; оперативно забезпечувати Державне підприємство Міністерства оборони України „Київський ремонтний завод „Радіан"; здійснювати пошук і фіксацію фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб з метою припинення правопорушень та отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Відповідно до примітки до ст. 364 КК України - службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в Пленумі Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 р. «Про судову практику у справах про хабарництво» - до представників влади належать, зокрема, працівники державних органів та їх апарату, які наділені правом у межах своєї компетенції ставити вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними і фізичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості.

Суд ураховує, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_7 був наділений службовими повноваженнями та обов`язками . Зокрема, свідок ОСОБА_17 підтвердив, що ОСОБА_7 був службовою особою та був куратором заводу «Радіан». Свідок ОСОБА_14 , безпосередній керівник підсудного, також підтвердив, що ОСОБА_7 був куратором вказаного підприємства та здійснював контррозвідувальну діяльність на заводі.

Аналіз наведених положень закону та посадових повноважень підсудного свідчить про те, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих дій об`єктивно мав статус службової особи.

Що стосується пояснень підсудного, який стверджував, що відділ УВКР ДКР СБ України, де він обіймав посаду старшого оперуповноваженого, не був наділений функціями дізнання та не був органом досудового слідства, суд ураховує положення ст. 10 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», де зазначено, що матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються як приводи та підстави для початку досудового розслідування. Аналіз посадових обов`язків ОСОБА_7 свідчить про те, що останній був наділений повноваженнями щодо здійснення оперативно-розшукової діяльності, здійснюючи контррозвідувальну діяльність на ДП «Радіан». При цьому, свідок ОСОБА_14 підтвердив, що відносно виявлених в ході ОРС порушень планувалась передача матеріалів до Дарницької військової прокуратури для вирішення питання щодо порушення кримінальної справи. Що стосується посилання підсудного ОСОБА_7 на показання свідка ОСОБА_14 , який на його думку стверджував, що вжиття заходів в ході оперативно-розшукової діяльності стосовно вирішення питання з приводу порушення кримінальної справи службовими особами, які наділені такими повноваженнями, перебуває виключно у площині службових повноважень керівництва УВК ДКР СБ України, суд ураховує, що під час судового розгляду ОСОБА_14 навпаки зазначив, що оперативний співробітник на свій розсуд може вирішувати питання про висвітлювання інформації та передачі її до прокуратури щодо можливих протиправних дій та теоретично у кожного оперативного співробітника є можливість не висвітлювати ту чи іншу інформацію. Зазначені показання спростовують вищевказану позицію ОСОБА_7 .

Також з довідки про розшифровку аудіобесіди ОСОБА_8 та ОСОБА_7 рег. № 9/3118 від 16.04.2010 р. вбачається, що ОСОБА_7 при розмові з ОСОБА_8 підкреслив, що в його обов`язки входитиме скерування акту котрольно-ревізійної перевірки до правоохоронних органів, але у випадку надання хабара під час скерування акту КРУ до правоохоронних органів деякі документальні матеріали не будуть скеровуватись, та в акті буде лише фігурувати факт нестачі. Зазначені обставини підтверджують сукупність інших доказів, відповідно до яких в обов`язки ОСОБА_7 входило скерування актів перевірок до правоохоронних органів, що б слугувало підставою для порушення кримінальної справи, але ОСОБА_7 , як особа, яка мала в наявності матеріали перевірок, згідно його пояснень, мав можливості деякі матеріали приховати.
Таким чином, діяльність підсудного під час перебування його на вищезгаданій посаді, могла бути підставою та приводом для порушення кримінальної справи щодо виявлених порушень на заводі ДП «Радіан».

Що стосується позиції підсудного, який просив не брати до уваги надані ним показання під час досудового слідства, слід зауважити, що судом були безпосередньо досліджені докази в судовому засіданні, у тому числі показання підсудного ОСОБА_7 , який він надав безпосередньо суду, а тому судом не приймались показання ОСОБА_7 , які він надавав в ході досудового слідства, в яких фактично підтверджував обставини одержання від ОСОБА_8 грошових коштів. А тому, суд визнає неналежними доказами зізнавальні показання підсудного, які він давав під час досудового слідства, ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про необхідність безпосереднього дослідження показань обвинувачених осіб та неприпустимість посилання на покази, надані ними в ході здійснення розслідування.

Також суд визнає неналежним доказом висновок спеціаліста лікаря судово-психіатричного експерта щодо здатності впливати на адекватне сприймання ситуації пацієнтом седативних препаратів, які зі слів ОСОБА_7 останній приймав під час надання зізнавальних показань /т.4 а.с. 237-242/, оскільки ці показання визнані судом неналежними доказами.
Не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні позиція підсудного щодо порушення права на захист під час досудового слідства, а також щодо застосування до підсудного під час досудового розслідування незаконних методів ведення слідства. Навпаки, встановлено, що під час досудового слідства підсудний звернувся із заявою про заміну захисника, яка була задоволена та вже з новим захисником було продовжено здійснення слідчих дій. Що стосується посилання на вищевказаний висновок лікаря судово-психіатричного експерта, то суд ураховує, що стороною захисту не надано об`єктивних доказів, що підсудному навмисно призначались седативні препарати для схиляння до зізнання в інкримінованому правопорушенні.
Обговорюючи позицію підсудного про необхідність визнання неналежним доказом конверту, в якому перебували грошові кошти, та який був вилучений у нього 20.04.2010 р., суд ураховує, що зазначений доказ, який був безпосередньо досліджений в судовому засіданні, відповідає критеріям належності та допустимості за наступних підстав. Так, ОСОБА_7 під час судового розгляду звертав увагу, що наданий прокурором та досліджений в судовому засіданні конверт відрізняється від конверту, який був вилучений під час огляду місця події 20.04.2010 р. Проте, суд не погоджується із зазначеною позицією підсудного, оскільки під час дослідження відеозапису огляду місця події, під час якого у ОСОБА_7 був вилучений конверт із грошовими коштами, було встановлено, що цей конверт є ідентичним із тим, який був досліджений в судовому засіданні. А тому у суду відсутні підстави для визнання вказаного доказу неналежним.
Крім того, підсудний ОСОБА_7 просив визнати неналежними доказами цифровий диктофон «Toshiba» та аудіокасету «Sony EF-90». Обговорюючи дану позицію, судом також не встановлено підстав для визнання вказаних доказів неналежними. Посилання ОСОБА_7 на неналежність долучених аудіозаписів в силу їх монтажу та спотворення, суд вважає неналежними, оскільки зазначена позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду з наступних мотивів. Так, відповідно висновку спеціаліста № 19/13-07д від 17.06.2010 р. ознак монтажу запису розмови під № 8, зафіксований на цифровому диктофоні Toshiba 420 WE, не виявлено. Висновком № 7796-7797 від 31.12.2010 р. Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса також встановлено, що досліджувана фонограма ДФ № 1 в цифровому файлі № 8 цифрового диктофону «Toshiba 420 WE» не могла піддаватися механічному монтажу. Також не виявлені Ознаки аналогового електроакустичного монтажу та ознаки переривання процесу звукозапису на фонограми ДФ№1. Що стосується аудіокасети, то відповідно до висновку № 7798-7800 досліджувана фонограма ДФ№1 зафіксована на аудіокасеті «Sony EF-90» механічному монтажу не піддавалась. Експертами зазначено, що на ДФ № 1 виявлені ознаки електроакустичного аналогового монтажу, а саме: фонограма ДФ№ 1 складається з двох фрагментів Ф№1 та Ф№2, записаних за допомогою двох різних пристроїв звукозапису, причому запис фонограми ДФ № 1 проводився методом накладення початку фрагменту Ф№2 на кінець фрагменту Ф№1. Це свідчить про те, що фонограмма № 2 (Ф№2) розпочалась після закінчення фонограми № 1(Ф№1), що не свідчить про те, що якісь фрагменти розмови були накладені на інші фрагменти розмови. З урахуванням того, що касета не піддавалась механічному монтажу, а електроакустичний монтаж пов`язаний із тим, що одна фонограма № 2 записана на касеті після фонограми № 1 через застосування різних пристроїв, суд не вбачає ознак спотворення аудіозапису, що експертами не встановлено, а тому вважає неналежною позицію ОСОБА_7 про те, що його розмова з ОСОБА_8 піддавалась корегуванню шляхом заміни словосполучень тощо, оскільки ці обставини не підтверджені належними доказами. Навпаки, експертами не встановлено наявності чи відсутності ознак електроакустичного цифрового монтажу та цифрової обробки. Отже, об`єктивно підтверджено, що фонограма на вищевказаних пристроях є безперервною та не піддавалась редагуванню її змісту.

Що стосується тверджень ОСОБА_7 , який зазначив, що на аудіозаписах зафіксована не є його розмова, а розмова іншої особи, суд також вважає ці твердження такими, що спростовуються вищенаведеними доказами. Зокрема свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_15 підтверджували належність розмов на пристроях саме ОСОБА_7 . Крім того, останній не заперечував, що мав розмову із ОСОБА_8 , у тому числі у день затримання в салоні його автомобіля. Посилання у висновках експертизи про неможливість встановлення автентичності голосів співрозмовників не свідчить про те, що на аудіозаписах зафіксовані розмови інших осіб, а в сукупності з іншими доказами зазначена позиція не знайшла свого підтвердження та стороною захисту не надано доказів, які б переконливо свідчили про те, що на досліджених аудіозаписах зафіксовані розмови сторонніх осіб.

Обговорюючи посилання ОСОБА_7 про те, що органом досудового слідство не було надано відеозапис, на якому могли бути зафіксовані обставини передачі хабара, суд ураховує, що матеріали справи не містять належних відомостей про те, що під час проведення оперативних заходів фахівцями Департаменту оперативного документування СБ України здійснювалась відеозйомка зустрічі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Відсутність відеофіксації вказаної зустрічі не свідчить про неналежність інших здобутих доказів у справі, зокрема аудіозапису розмови та не впливає на наявність встановленого факту зустрічі підсудного з ОСОБА_8 з метою отримання хабара.

Також оцінюючи показання ОСОБА_7 щодо провокативних дій ОСОБА_8 , суд ураховує, що підсудний не надав суду достатніх та обґрунтованих відомостей про необхідність неодноразових телефонних розмов та особистих зустрічей з ОСОБА_8 , який на той час вже не виконував обов`язків керівника ДП «Радіан», у період часу, який досліджений судом, у тому числі у день затримання, виключно з метою виконання службових обов`язків.

Крім того, суд ураховує, що послідовно посилаючись у судовому засіданні під час обґрунтування своєї позиції на провокації з боку ОСОБА_8 та співробітників СБ України, підсудний ОСОБА_7 не звертався у встановленому законом порядку до правоохоронних органів з цього приводу із заявою про порушення кримінального провадження та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Також позиція підсудного ОСОБА_7 про необізнаність щодо дійсної мети зустрічі із ОСОБА_8 , який без його відому вклав в його куртку конверт із грошовими коштами, спростовується дослідженим судом відеозаписом огляду місця події, в ході якого з одягу ОСОБА_7 біля автомобіля ОСОБА_8 був вилучений конверт із грошовими коштами. Аналіз дій підсудного під час його затримання свідчить про те, що фактично ОСОБА_7 не заперечував обставин отримання хабара, не повідомляв учасників слідчої дії про те, що гроші йому були підкинуті та походження виявлених у нього грошових коштів останній не зміг пояснити, а позиція, що грошові кошти були підкинуті підсудному, вже була сформована стороною захисту під час досудового слідства. Обговорюючи позицію ОСОБА_7 , який стверджував, що ОСОБА_8 підкинув йому в куртку грошові кошти, коли той вийшов з машини, щоб поговорити по телефону зі свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , суд ураховує, що відсутні належні докази, які б дозволяли суду зробити висновок про те, що така подія мала місце. Навпаки, сукупність досліджених доказів, у тому числі показань свідка ОСОБА_8 , свідчить про те, що грошові кошти були отримані безпосередньо ОСОБА_7 в салоні автомобіля. При цьомутвердження ОСОБА_7 про обізнаність ОСОБА_8 щодо звички ОСОБА_7 знімати куртку сідаючи в авто є голослівними твердженнями ОСОБА_7 та суд також не бере ці показання до уваги.

Що стосується тверджень підсудного, який під час безпосереднього дослідження куртки в судовому засіданні, заперечував приналежність цієї куртки йому, суд ураховує зазначені твердження неналежними, оскільки на відеозаписі огляду місця події зафіксовано, що ОСОБА_7 перебував саме в тій куртці, яка була судом досліджена в судовому засіданні.

Крім того, суд не бере до уваги посилання підсудного ОСОБА_7 на невідповідність часу перерахування грошових коштів на аудіозаписі та під час огляду місця події слідчим. Так, ОСОБА_7 зазначив, що під час огляду місця події слідчий перераховував грошові кошти впродовж трьох хвилин, тоді як на аудіозаписі звуки шарудіння паперу тривають декілька секунд, що на переконання підсудного свідчить про фізичну неможливість перерахувати грошові кошти в такий стислий час. Проте, суд не погоджується із такою позицією, оскільки під час огляду місця події слідчий перерахував кожну купюру, щоб зафіксувати точну суму вилучених у підсудного грошових коштів, тоді як ОСОБА_7 візуально пересвідчився в наявності в конверті грошових коштів, для чого вистачило декількох секунд.

Також в ході судового розгляду ОСОБА_7 стверджував, що під час звернення ОСОБА_8 до СБ України 16.04.2010 р. та його (Подоляна) затримання відносно ОСОБА_8 вже було порушено кримінальну справу щодо незаконної утилізації військової техніки а тому не було підстав для порушення кримінальної справи. Проте суд не може погодитись із зазначеною позицією, оскільки матеріали справи свідчать про протилежне. В матеріалах справи міститься акт ревізії № 234/40/9 від 05.02.2010 р., який був досліджений судом, де міститься висновок про порушення директором ДП КРЗ «Радіан» ОСОБА_8 та директором з маркетингу та комерційної діяльності ОСОБА_20 вимог постанови КМУ від 17.05.06 № 682 щодо реалізації запасних частин і комплектуючих до озброєння без отримання ліцензії на певний вид діяльності, а також виявлений факт нестачі прицілів/ т.2 а.с. 78-94/. Зазначена ревізія проводилась стосовно інших порушень, тоді як у вироку відносно ОСОБА_8 йде мова про службову недбалість, внаслідок незабезпечення надійного зберігання військової техніки, прийнятої на відповідальне зберігання, та ця ревізія проведена після порушення стосовно ОСОБА_8 кримінальної справи, що спростовує твердження ОСОБА_7 про те, що перевірка відносно ОСОБА_8 була закінчена та у нього були відсутні будь-які повноваження щодо ініціювання порушення кримінальної справи. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_7 зустрічався із ОСОБА_8 після проведення вказаної перевірки. При цьому, під час зустрічей ОСОБА_8 повідомляв ОСОБА_7 що стосовно нього (Лося) було порушено кримінальну справу, проте ОСОБА_7 повідомляв ОСОБА_8 про наявність інших порушень, встановлених актом перевірки котрольно-ревізійного департаменту МОУ, відомості про які можуть бути скеровані до керівництва, а в подальшому до прокуратури.
Інші посилання сторони захисту щодо необхідності визнання неналежними усіх доказів по справі, на думку суду, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці цих доказів, яка в певній частині суперечить об`єктивному аналізу, викладеному вище щодо сукупності досліджених доказів, які узгоджуються між собою як в цілому так і в деталях, а також прийнятих висновків на підставі зазначеного аналізу.
А в цілому позицію підсудного щодо його непричетності до інкримінованого злочину суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин в повному обсязі.
Разом з тим, обговорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 368 КК України, які інкриміновані підсудному органом досудового слідства, суд керується відповідними роз`ясненнями Верховного Суду України, які викладені в постанові від 04.10.2021 р. (справа № 5-14кс12), де зазначено, що ознака вимагання хабара може бути поставлена у вину лише у тому випадку, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожуючи вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам, того, хто дає хабар, створює такі умови, за яких особа не повинна була, а вимушена дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Тобто законність прав і інтересів, які хабародавець захищає шляхом дачі хабара, має бути однією із основних і обов`язкових ознак вимагання. На відміну цьому, у разі, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів, тощо, то вимагання хабара виключається.

В ході судового розгляду судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_7 з метою одержання хабара створив ОСОБА_8 такі умови, за яких останній був вимушений дати хабар з метою запобігти спрямування ОСОБА_7 відомостей про виявлені останнім допущених ОСОБА_8 правопорушень до військової прокуратури Дарницького гарнізону, тобто в даному випадку дії ОСОБА_8 були спрямовані на уникнення шкідливих наслідків його незаконної поведінки, що було встановлено перевірками, ініційованими ОСОБА_7 .

Враховуючи викладені обставини та положення закону, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення підсудному ОСОБА_7 з ч.2 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 368 КК України із виключенням кваліфікуючої ознаки вимагання хабара.

При цьому, суд не змінює обсяг обвинувачення, а змінює лише правову кваліфікацію інкримінованого підсудному ОСОБА_7 злочину з більш тяжкого на менш тяжкий, що в даному випадку покращує становище підсудного.

Разом з тим, обговорюючи доведеність належними доказами пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 368 КК України , суд враховує, що органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що при зазначених в мотивувальній частині вироку обставинах ОСОБА_7 при отриманні хабара виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто вчинив замах на одержання іншої частини хабара в сумі 40 000 гривень. Проте жодних доказів на вчинення конкретних дій підсудного ОСОБА_7 отримати іншу частину хабара матеріали справи не містять. При цьому суд керується відповідними роз`ясненнями, які викладені у Постанові Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 р., де зазначено, що злочин, передбачений ст. 368 КК України вважаться закінченим з моменту, коли службова особа прийняла хоча б частину хабара. Такими чином, отримавши першу частину хабара у сумі 40 000 грн., ОСОБА_7 скоїв закінчений злочин, передбачений ч.1 ст. 368 КК України (в ред. 2001 р.). Наведені обставини свідчать про те, що кваліфікація дій підсудного за ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України / в редакції 2001 р./ об`єктивно є зайвою та склад інкримінованого йому у змісті обвинувачення злочину відсутній, оскільки відсутня обов`язкова ознака складу зазначеного злочину вчинення конкретної дії підсудним на отримання другої частини хабаря.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 відповідно до положень ч.4 ст. 327 КПК України 1960 р. слід виправдати в частині його обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 368 КК України за відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 за ч.1 ст. 368 КК України суд враховує, що скоєний ним злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Також при призначенні покарання суд враховує особу підсудного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання підсудному на підставі ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу підсудного ОСОБА_7 характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення підсудного та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, повязаних з виконанням функцій представників влади.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Скоєний ОСОБА_7 злочин за ч.1 ст. 368 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України. від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» - особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 11-1 КПК України (в ред. 1960 р.) - суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
У судовому засіданні судом підсудному неодноразово роз`яснювалось його право звернення із заявою про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності / у тому числі за ч.2 ст.368 КК України/, але підсудний таким правом не скористався.
Ураховуючи неведенні положення закону, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від призначених судом основного та додаткового покарань за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня скоєння злочину минуло більше 11 років.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.81 КПК України (в ред. 1960 р.).
Процесуальні витрати підлягають стягнення з підсудного на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321-341 КПК України в редакції 1960 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (в редакції від 5 квітня 2001 року) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов 'язаних з виконанням функцій представників влади на строк 1/один/ рік.
Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом основного та додаткового покарань за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України (в редакції від 5 квітня 2001 року) на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 виправдати у скоєнні злочину за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 368 КК України (в ред. 2001 р.) у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Міру запобіжного заходу підсудному ОСОБА_7 у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на проведення судово-технічної експертизи № 80 від 19.02.2010 року - 1014,12 грн. (т. 3, а с. 64); фоноскопічної експертизи № 19/13-07 від 07.10.2010 року - 2087,86 грн.(т. 1, а.с. 189); - а в цілому в сумі 3101 /три тисячі сто одну/ гривню 98 копійок на користь держави.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого в особливо важливих справах військової прокуратури Центрального регіону України підполковника юстиції ОСОБА_23 від 01.06.2010 року. на майно ОСОБА_7 , а саме:

-автомобіль «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_6 , 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 ;

-автомобіль «ЗАЗ», номер кузова НОМЕР_8 , 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 .

Речові докази:
-грошові кошти у сумі 40000 грн., а саме 200 купюр номіналом по 200 грн., які передані на відповідальне зберігання начальнику фінансово-економічного управління СБ України (т. № 3, а.с. 190-194) залишити в розпорядженні фінансово-економічного управління СБ України;
-конверт білого кольору, в якому знаходились грошові кошти зберігати в матеріалах кримінальної справи;
-мобільний телефон марки «NOKIA» модель 2600, CODE: НОМЕР_10 , ІМЕІ: НОМЕР_11 Туре: НОМЕР_12 та мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель SGH-E740, FCC ID: НОМЕР_13 , SSN: - E740GSMN, ІМЕІ: НОМЕР_14 , S/N: НОМЕР_15 , які зберігаються при матеріалах справи (том № 3, а.с. 189) повернути за належністю ОСОБА_7 ;
-відеокасету марки «SONY video 8» з номерним знаком НОМЕР_16 (т. № 1, а.с. 92 ), аудіокасету марки «SONY EF-90» з записом «7/351» (т. № 1, а.с. 193) та цифровий диктофон марки «TOSHIBA» DMR-420WE (т. № 3, а.с. 232), які зберігаються при матеріалах кримінальної справи зберігати при матеріалах справи;
-куртку «Y-89» 50 розміру, в яку був одягнений ОСОБА_7 , яка зберігається у кімнаті речових доказів Дарницького районного суду м.Києва (т. № 3, а.с. 188) повернути за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1