Справа № 691/645/21
Номер провадження 1-і/699/4/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
щодо обрання запобіжного заходу
09.09.2021 рокум.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією в межах кримінального провадження № 0000263 клопотання Офісу Генерального прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,

УСТАНОВИВ:
До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області за ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.08.2021 в межах судової справи № 691/645/21 надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 17.08.2021 клопотання передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Про дату, час та місце розгляду клопотання учасники були повідомлені належним чином.

У судове засідання з`явилися прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 .

У поданому клопотанні ставиться питання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що існує обґрунтована підозра, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України, на підтвердження цього прокурор надав низку доказів.

У клопотанні зазначено, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Ризик незаконно впливати на потерпілого і свідків обґрунтовано тим, що обвинувачений є колишнім працівником правоохоронного органу, має відповідні зв`язки з працівниками правоохоронних органів на території Городищенського району Черкаської області, може здійснювати тиск як безпосередньо, так і надавати вказівки іншим особам чи просити їх, у тому числі працівників поліції. У клопотанні зазначено, що інші обвинувачені у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з якими у ОСОБА_5 склалися дружні стосунки, продовжують працювати у правоохоронному органі та здійснюють низку кримінальних проваджень відносно потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, 18.06.2021 Городищенським районним судом Черкаської області винесено ухвалу про оголошення розшуку ОСОБА_10 , виконання якої доручено сектору поліцейської діяльності № 1 ВП № Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, що також створює ризики незаконного впливу на потерпілого. Прокурор стверджує, що ОСОБА_5 може намагатися впливати на свідків, у тому числі з метою зміни наданих свідчень або надання неправдивих свідчень. Зазначається, що після події злочину, а саме 26.03.2021 до Городищенського районного суду Черкаської області щодо свідка ОСОБА_11 скеровано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовано тим, що обвинувачений є колишнім працівником правоохоронних органів, тому не виключені ризики вчинення дій, спрямованих на перешкоджання явки свідків та потерпілого у судові засідання, у тому числі вчинення тиску на останніх та їх залякування.

Ураховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , прокурор не виключає можливість застосування обвинуваченим насильства і відносно інших осіб, чим обґрунтовує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

У клопотанні зазначено, що після закінчення досудового розслідування вищевказані ризики не зменшилися і виправдовують тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків.

У судовому засіданні прокурори клопотання підтримали з раніше викладених підстав, та, зокрема, зазначили, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування. Наполягав на задоволенні клопотання.

Від представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 надійшла заява про проведення судового засідання у відсутність потерпілого та його представника. При вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала.

Захисник ОСОБА_6 подав до суду письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні.

На думку сторони захисту вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставним. На думку захисника прокурором не доведено обставин, визначених у ч. 1 ст. 194 КПК України.

На думку захисника, у клопотанні сторони обвинувачення не доведено обґрунтованості підозри, а саме обвинувачення є неконкретним та необґрунтованим.

Орган досудового розслідування не доводить жодного факту, зазначеного в підозрі. Захисник зазначає, що підозру складено з показів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які є заінтересованими особами. Так, потерпілий є підозрюваним у кримінальному провадженні а щодо свідка ОСОБА_11 26.03.2021 скеровано до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки останній не міг усвідомлювати та керувати своїми діями. Зазначає, що низка доказів у кримінальному провадженні мають бути визнані недопустимими через порушення, допущенні під час їх отримання.

Обґрунтовуючи відсутність ризиків, зазначених у клопотанні, захисник зазначає наступне.

У даному кримінальному провадженні дружині ОСОБА_5 07.02.2021 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. У вказаному повідомленні про підозру містилися помилкові відомості щодо анкетних даних ОСОБА_5 . Проте з часу вручення цього повідомлення ОСОБА_5 прибував н6а всі виклики слідчого і суду.

Так, 11.02.2021 ОСОБА_5 прибув на судове засідання щодо розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У задоволенні клопотання слідчим суддею було відмовлено з огляду на наявність помилкових відомостей в анкетних даних ОСОБА_5 , зазначених у повідомленні про підозру.

У цей же день, 11.02.2021, щодо іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_13 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, про що ОСОБА_5 було добре відомо, оскільки між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 існують дружні відносини.

Проте 12.02.2021 ОСОБА_5 отримав повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою вперше був обраний щодо ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді 04.03.2021. Звільнений ОСОБА_5 з-під варти 05.08.2021.

Захисник зазначає, що ОСОБА_5 , як у період з 07.02.2021 до 04.03.2021 (після отримання першої підозри до дня взяття під варту), так і після звільнення з-під варти 05.08.2021, маючи необмежені можливості щодо зникнення з місця проживання, вчинення інших дій, які б дали змогу зникнути від слідства та суду, всупереч тверджень прокурора про існування можливого ризику переховування від слідства і суду, самостійно відвідував судові засідання, у тому числі те засідання, де йому було вперше обрано запобіжний захід.

Сторона захисту стверджує, що процесуальна поведінка ОСОБА_5 та його поведінка в побуті та особистому житті є доказом відсутності ризиків, про наявність яких зазначає прокурор.

Захисник вказує, що ОСОБА_5 має дружину та малолітню дитину, які перебувають на його утриманні, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, які в повній мірі переважають існування будь-яких ризиків.

Захисник стверджує, що прокурор заявляє про наявність ризиків посилаючись виключно на обізнаність ОСОБА_5 з санкцією статті, яка йому інкримінується, при цьому формально обґрунтовує такі ризики.

Захисник зазначає, що ОСОБА_5 позбавлений можливості знищити документи, спотворити або сховати будь-яку з речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не є працівником поліції та не має доступу до документів щодо його колишньої діяльності.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків, захисник зазначає, що орган досудового розслідування вже отримав вичерпні покази та докази у кримінальному провадженні. До того ж, ОСОБА_5 , маючи реальну змогу, будь-яких дій такого характеру не вживав, навіть у той час, коли ще займав посаду поліцейського.

Обґрунтування стороною обвинувачення ризику перешкоджання кримінальному провадженню шляхом здійснення незаконного впливу на свідків і потерпілого, на думку сторони захисту, є хибним, не аргументованим та надуманим, оскільки ОСОБА_5 не є працівником правоохоронного органу, не має впливу на будь-яких осіб, які фігурують у кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення зазначається, що обвинувачений є раніше не судимим, має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, що свідчить про відсутність кримінальних зв`язків. Захисник зазначає, що наявність у обвинуваченого постійного місця реєстрації та проживання, сталих соціальних зв`язків, позитивні характеристики свідчать про відсутність вказаного ризику.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечення свого захисника підтримав, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Повідомив, що не перешкоджав слідству та не буде перешкоджати судовому розгляду. Зазначив, що у лютому 2020 року у нього народилася дочка, тому дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною трирічного віку. Сам ОСОБА_5 знайшов роботу, пов`язану з будівництвом. Так, робочі дні він проводить на об`єктах будівництва, розташованих у Черкаській області, проживає у цей час у сестри у м. Черкаси, а вихідні проводить з сім`єю у м. Городище. Наразі його заробіток є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Зазначив, що закордонний паспорт ніколи не отримував, покидати межі країни не планує. У м. Городище проживає протягом тривалого часу, змінювати місце проживання його родина не збирається.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, заперечення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_14 за погодженням прокурора третього відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування та інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , 07.02.2021 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

У зв`язку з помилкою у викладенні анкетних даних ОСОБА_5 , 12.02.2021 ОСОБА_5 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_15 , який ухвалою від 04.03.2021 обрав щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07.04.2021.

У подальшому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено:

- ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_15 до 05.06.2021;

- ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_16 до 04.08.2021.

Обвинувачений ОСОБА_5 був звільнений з під варти 04.08.2021 у зв`язку з закінченням строків запобіжного заходу у виді тримання під вартою та саме з цього часу перебуває на волі.

Суд зазначає, що така категорія як «обґрунтована підозра» може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що раніше, в передбаченому законом порядку, слідчим суддею як судом встановленим законом, було надано відповідні висновки про наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Проте суд звертає увагу, що згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України").

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду слід зазначити наступне.

Клопотання сторони обвинувачення щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, яке є предметом цього судового провадження, надійшло до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 17.08.2021.

Судовий розгляд було призначено на 28.08.2021, проте засідання не відбулося через неявку прокурора.

Розгляд клопотання було відкладено на 03.09.2021. У судовому засіданні прокурор подав до матеріалів справи клопотання разом з низкою матеріалів на його обґрунтування, усього на 154 аркушах. Прокурор повідомив, що копію цього клопотання з матеріалами на його обґрунтування було вручено перед засіданням обвинуваченому.

За клопотанням захисника, з метою дотримання вимог ч. 2 ст. 184 КПК України щодо завчасного вручення обвинуваченому копії клопотання та матеріалів на його обґрунтування, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 09.09.2021.

З огляду на викладене суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 з`являлися до суду у встановлені дати та час, та їхня процесуальна поведінка не була направлена на затягування судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_5 , перебуваючи вдома, ухилявся від отримання підозри 07.02.2021, тому цю підозру було вручено дружині обвинуваченого. Прокурор зазначив, що процедура вручення підозри тривала приблизно годину.

Суд критично ставиться до цих тверджень. Як зазначив сам прокурор, він не перебував за місцем вручення підозри, тому не може стверджувати, що ОСОБА_5 знаходився саме вдома. З пояснень прокурора слідує, що вручення підозри протягом години включало в себе час, необхідний слідчому для того, щоб дістатися з місцевого відділу поліції до будинку ОСОБА_5 , вручити підозру та повернутися до відділку поліції.

Натомість суд ураховує пояснення ОСОБА_5 , який зазначив, що підозра вручалася йому у вихідний день. Він перебував за межами м. Городище, вдома були тільки його дружина та дочка. На дату вручення підозри він займав посаду поліцейського, тому міг би негайно з`явитися до відділу поліції за викликом керівництва. Проте його ніхто не викликав та про наміри вручити підозру не повідомляв. Дзвінків від будь-якої особи, у тому числі слідчого чи керівництва, з метою з`ясування його місцезнаходження, не надходило. Дружина повідомила йому у телефонному режимі про намір слідчого вручити підозру, після чого він дав дружині вказівки отримати це повідомлення. Процедура вручення підозри тривала біля 15 хвилин, до яких входить час його телефонної розмови з дружиною.

Прокурори зазначили, що їм не відомі інші факти ухилення ОСОБА_5 від явки до органів досудового розслідування чи суду, проте вони не виключають такої можливості у подальшому.

Суд звертає увагу на приписи п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, відповідно до яких клопотання про застосування запобіжного заходу, серед іншого, має містити посилання на матеріали, що підтверджують обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризику. Припущення прокурора про можливу поведінку обвинуваченого не може вважатися доказом підтвердження наявності ризику.

Таким чином, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування чи суду, прокурор фактично посилається лише на тяжкість вчиненого правопорушення та покарання. Між тим, вказані обставини суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості.

Крім того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком. Суд зауважує, що в розумінні рішень ЕСПЛ (у справах «Бекчієв проти Молдови», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (рішення від 04.10.2005 у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд бере до уваги свідчення обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, що ОСОБА_5 з моменту вручення йому підозри і до взяття його під варту, а також після звільнення його з під варти, фактично виконував всі вказівки органу досудового слідства та суду, вчасно з`являвся на виклики, у тому числі на виклики до суду.

Тож, на думку суду, обставини, які би свідчили про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, чи принаймні має такі наміри, суду не надано. А отже судом не було встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик незаконно впливати на потерпілого і свідків, так само як і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, сторона обвинувачення фактично обґрунтовує тим, що обвинувачений є колишнім працівником правоохоронних органів. У той же час, потерпілий у кримінальному провадженні та свідок є особами, які є обвинуваченими у інших кримінальних провадженнях.

Суд звертає увагу, що потерпілий, інтереси якого представляє у цьому судовому провадженні адвокат ОСОБА_12 , не надав суду відомостей щодо можливого незаконного впливу (тиск, погрози тощо) на нього зі сторони обвинуваченого ОСОБА_5 або за його проханням. У вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу до обвинуваченого потерпілий покладався на розсуд суду.

Факти незаконного впливу на потерпілого та свідків не були відомі і стороні обвинувачення.

Разом з тим, у судовому засіданні було встановлено, що з п`яти обвинувачених у цьому кримінальному провадженні троє продовжують працювати у відповідному відділі поліції м. Городище. Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він тривалий час проживає у м. Городище Черкаської області. Сам по собі факт звільнення обвинуваченого з правоохоронних органів не свідчить про припинення ним спілкування з іншими працівниками правоохоронних органів. Крім того, само по собі продовження спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_13 та іншими колишніми колегами не мало б визначального значення, якби ці колеги не були діючими працівниками відповідного відділу поліції у м. Городище. З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 є особами, щодо яких здійснюється кримінальне провадження правоохоронним органом м. Городище.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність ризику впливу на потерпілого і свідків.

Разом з тим, зазначені обставини жодним чином не доводять наявність ризику перешкоджання цьому кримінальному провадженню іншим чином.

Так само, суд критично ставиться до тверджень сторони обвинувачення щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, яке обґрунтовано характером інкримінованого правопорушення, з огляду на що прокурор не виключає застосування ОСОБА_5 насильства до інших осіб. Таке твердження прокурора взагалі не ґрунтується на засадах кримінального провадження, зокрема, верховенства права та презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків.

У судовому засіданні стороною захисту доведено, а прокурором не спростовано, що обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час проживає за однією адресою у м. Городище Черкаської області. Разом з ним проживає його дружина та малолітня дочка. Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, компрометуючі матеріали щодо нього відсутні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор у клопотанні зазначає, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків та виконання обвинуваченим обов`язків.

На обґрунтування такого висновку сторона обвинувачення аргументів не навела.

За таких обставин суд не може вважати, що прокурором доведена недостатність застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м`яким запобіжним заходом є домашній арешт, який відповідно до приписів ст. 181 КПК України полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ураховуючи молодий вік обвинуваченого, його перебування у шлюбі, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, позитивну характеристику, належне виконання обов`язків щодо явки до органів слідства та до суду, відсутність інформації, яка негативно його характеризує, наявність тимчасової роботи поза межами м. Городище, фактичне проживання у зв`язку з роботою протягом робочих днів та на вихідних у різних містах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Застава, як запобіжний захід, застосовується до обвинуваченого з метою виконання покладених обов`язків. Стороною обвинувачення не було доведено фактів порушення чи невиконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків підозрюваного та обвинуваченого. Оскільки на теперішній час обвинувачений має лише роботу, яка є єдиним джерелом доходу сім`ї обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід у виді застави застосуванню не підлягає.

Підстав для застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки не вбачається через відсутність кандидатур поручителів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Необхідність покладання обов`язку утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками встановлена з доведеного прокурором ризику незаконного впливу на зазначених осіб. Крім того, покладення обов`язку прибувати до суду сприятиме належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Таким чином, ураховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку, що клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-184, 194, 202, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання Офісу Генерального прокурора про обрання запобіжного заходу задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до судових установ, які здійснюють розгляд судових проваджень в межах кримінального провадження № 0000263;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утриматися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 та особами, які допитувалися у якості свідків під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000263.

Обвинуваченого ОСОБА_5 письмово повідомити про покладенні на нього обов`язки.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання становить 60 (шістдесят) днів та обчислюється з дати постановлення ухвали, тобто з 09.09.2021. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання припиняє свою дію о 23 год. 59 хв. 07.11.2021.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено і проголошено 14.09.2021.

СуддяОСОБА_1