печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
В С Т А Н О В И В :
В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку 07.07.2021 року в рамках кримінального провадження №0000218, а саме: 179 200 доларів США та 16 000 Євро.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 07 липня 2021 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого незаконно було вилучено майно, яке є непричетним до даного кримінального провадження, а відтак вилучене майно має статус тимчасово вилученого та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.
Адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні, вимоги скарги підтримали та просили задовольнити
Слідчий, ОСОБА_5 в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив та просив відмовити.
Вивчивши скаргу, та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора розслідується кримінальне провадження № 0000218 від 10.09.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 18.06.2021 року, надано старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітану поліції ОСОБА_8 та слідчим слідчої групи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000218 від 10.09.2020 дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 у будинку з господарчими надвірними будівлями розташованому за адресою: АДРЕСА_1 а також усіх будівлях та спорудах розташованих на прилеглих земельних ділянках кадастрові номери :05:005:0823 та :05:005:0824, що належать ОСОБА_19 з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення наступних речей, документів та електронних носіїв інформації: договору купівлі-продажу корпоративних прав від 04.12.2020 посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за №1270 а також усі інші документів, на підставі яких укладався зазначений договір купівлі-продажу корпоративних прав; договорів купівлі-продажу майнових прав на машиномісця № 4.38, № 4.30, № 4.33, № 4.37, № 4.36, № 4.32, № 4.31, № 4.44, № 4.43, № 4.45 за адресою: м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, (12) укладені між ТОВ «Філберт Хавест Інвестмент» () та АТ «Позняки-Жил-Буд» () та договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири № 122, № 147, № 150, № 151, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , (12) укладені між ТОВ «Ткаченкофф Фарм» () та АТ «Позняки-Жил-Буд» () а також усіх інших документів на підставі яких укладались зазначені договори купівлі-продажу майнових прав у тому числі і додаткових договорів (додатків, угод); усіх документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «Зерне» (), ПАТ «Технологія» (ЄДРОПУ 14022407), ТОВ «Вітчизна» (), ТОВ «Сіейті» (), ТОВ «Ткаченкофф Фарм» (), ТОВ «Філберт Хавест Інвестмент» () та ТОВ «Індустріальна м`ясна компанія» (); документів щодо оренди земельних ділянок та придбання рухомого та нерухомого майна; грошових коштів; банківських карток; договорів на відкриття банківських рахунків у тому числі в країнах нерезидентах; чорнових записів, які використовувались у ході злочинної діяльності; комп`ютерної техніки, електронних та цифрових носіїв інформації (картки-пам`яті, флеш-накопичувачів, жорстких дисків, CD-DVD дисків, мобільних телефонів, ноутбуків), що можуть зберігати відомості щодо взаємовідносин осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення а також речей та предметів, обіг яких заборонено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
У судовому засіданні встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 07.07.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2021 року на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію обшук.
Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право ОСОБА_7 законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_7 , відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1