Номер провадження: 11-сс/813/1412/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

апелянта ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційну скаргу на ухвалу слідчого Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні №0000133 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. ч. 3, 5 ст. 301 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, яке вилучене 24.06.2021 року в ході проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів кожна, а саме: НВ78125215QB2, HA24409889AA1, HB46435868RB2, AB22853498KB2, KB78513728LB2, KB39110719CB2, KL39997390DL12, HA14035681BA1, FL02217028AI9, KB21195817CBCB2, HK10324044DK11, KB77790002DB2, KB43467562IB2, HB53234922NB2, HG24176717BG7, HB96175144BB2, HF41893263DF6, FH53251184AH8, AB28719638AB2, KB64921716HB2, HB28893332AB2, KB36353431NB2, KB10746894DB2, KB82604870IB2, HB71877423LB2, HE06394531DE5, BB33484726BB2, HF65145960AF6, KB11447614IB2, DG00246717AJ10, FE68510060AE, KB09790115JB2, KG94280004AG7, KB57847631JB2, FF85697348BF6, KL29409098CL12, AB09402961YB2, HF51572542BF6, KB02573494IB2, KB62041292IB2, KL20077188DL12, HG51323160BG7, KB77902795GB2, FL96940245BL12, AB64483783MB2, HF50983596CF6, HB33994470BB2, FB36930048UB2, KB15609987JB2, KK24873720CK11, FF88293555BF6, KB81953003EB2, KL81067996CL12, HB77666103BB2, HB94271305LB2, KB68353878GB2, HB22180262LB2, KG25121926BG7, KL89015800DL12, FK27613287AK11, KB59355553DB2, PD36483619AD4, PD36483620AD4, PB19833844CB2, PB19833843CB2, PB12724209FB2, PB06089735AB2, PB36692386BB2, MB61925110QB2, PD32697989AD4, PD41225673AD4, PL18253544CL12, PL18253545CL12, PB76129033EB2, PB70659168AB2, PE26686400BE2, PB70659160AB2, MB41961743RB2, LB54298138HB2, LB54298137HB2, MF78209605DF6, LE66015092CE5, MK18121399AK11, LF43963150MF6, LF43263151HF6, PL14661425CL12, LL91835512CL12, LL91835688CL12, LI3111171AI9, LH25830820CH8, PD36483618AD4, PB28537902GB2, PB28537901GB2, MB78338130EB2, MF17967172GF6, PB32040509CB2, PE64413124AE5,MK68737914CK11, PB19833842CB2, PE32817541BE5, PL68749924DL12, PL68749925DL12, LF1787729DF6, LB88776521AB2, LB49394262RB2, LH76632140BH6PL68749926DL12, LF31356190CF6, PB50626771GB2, LF30050690LF6, MB56590733EB2, PE33449365BE5, MK45404039AK11, LF62753667FF6, PB26833043GB2, PB26833042GB2, LK54341627DK11, LF02108682LF6, LH51711297CH8, PE33449345BE5, PE33449379BE5, LL52610982HL12, PL13872163CL12, PL13872162CL12, MB09468990PB2, PLPL48504411DL12, LF02108683LF6, LI26006795AI9, LL24289899FL12.
1. жорсткий диск «Seagate» 500 Гб, с/н WOVFLB28;
2. жорсткий диск «TOSHIBA», с/н 484SF2XTSCD6EC.A;
3. жорсткий диск «Transcend», с/н С65607-0663;
4. жорсткий диск «Transcend», с/н А879660400;
5. жорсткий диск «Transcend», с/н F26918-2334;
6. жорсткий диск «Prestigio» чорного кольору, без маркування;
7. флеш-карта «plantronics» з маркуванням PDIC:457A-995USB02
8. флеш-карта «SanDisk» з маркуванням SDCZ51W-008GBI140824771B;
9. карта пам`яті «microSD», з маркуванням S0X096C.1.316 з адаптером до неї;
10. сім-карта «Київстар» з маркуванням НОМЕР_1 ;
11. ноутбук «Apple MacBook Pro», с/н С02РН0PDFVH9, із зарядним пристроєм до нього;
12. мобільний телефон «HUAWEI», ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , з сім-картою а/н - НОМЕР_4 ;
13. зелений блокнот «АКТИВІА» з чорновими записами;
14. блокнот в обкладинці чорного кольору з чорновими записами;
15. банківська карта № НОМЕР_5 ;
16. банківська карта № НОМЕР_6 ;
17. банківська карта № НОМЕР_7 ;
18. банківська карта № НОМЕР_8 .
Рішення суду мотивоване існуванням необхідності в забезпеченні збереження арештованого майна, забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, про відмову у задоволенні клопотання про накладання арешту на грошові кошти у сумі 13 000 дол. США, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, представник в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Клопотання про поновлення строку обґрунтовується тим, що про оскаржувану ухвалу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановлену у його відсутності, дізнався лише зі слів сина ( ОСОБА_6 ).

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 підтримав подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_6 , (апелянт та батько ОСОБА_6 , у якого було проведено обшук та вилучено арештовані оскаржуваною ухвалою грошові кошти) позичив грошові кошти у розмірі 14 000 дол. США своєму сину ОСОБА_6 , що підтверджується розпискою від 10.03.2021 року.

На питання головуючого чи настав термін повернення позичених ним сину грошових коштів ОСОБА_6 відповів, що ні.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які служать вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 7 ст. 173 КПК України підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Проте відповідно до положень Глави 17 КПК України, якою визначено порядок, підстави та мету накладення арешту на майно, право на оскарження рішень щодо накладення арешту не є абсолютним для підозрюваного та інших осіб, визначених ч. 7 ст. 173 КПК України, оскільки право на оскарження виникає у особи, у якої порушено право на володіння, користування та розпорядження майном.

Заслухавши ОСОБА_6 , та його представника у судовому засіданні, дослідивши матеріали провадження та обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, наведене у апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до таких висновку, що, апелянтом не надано доказів, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою чиє право на володіння, користування та розпорядження майном порушено оскаржуваною ухвалою.

З матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто та оскаржена ухвала постановлена 06.07.2021 року без виклику та участі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомостей щодо точної дати отримання власником майна копії оскарженої ухвали матеріали справи не містять.

Разом з цим, з апеляційної скарги апелянта, вбачається, що 06.11.2020 року ОСОБА_6 (сином апелянта) було придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, після чого ним у ОСОБА_6 , (апелянта та батька ОСОБА_6 ) було взято у борг грошові кошти у розмірі 14 000 дол. США, що підтверджується розпискою від 10.03.2021 року (а.с.60), а отже вилучені та арештовані грошові кошти фактично належать третій особі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

(Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15).

Отже, зважаючи на вищенаведені норми, пояснення ОСОБА_6 , наведені у апеляційній скарзі, а також зміст розписки від 10.03.2021 року, доданої до апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позичені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його сину грошові кошти після укладення договору позики перейшли у власність ОСОБА_6 , (сина) разом із обов`язком їх повернення після настання встановленого у розписці терміну, в той час як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набув за цим договором право отримати суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянт не довів, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою чиє право на володіння, користування та розпорядження майном порушено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні №0000133 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. ч. 3, 5 ст. 301 КК України, та у зв`язку з цим не має право заявляти клопотання про поновлення строку на її оскарження.

Керуючись статями 116, 117, 370-372, 376, 399, 404, 407, 419, 532 КПК України апеляційний суд

постановив:
У клопотанні представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні №0000133 від 26.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. ч. 3, 5 ст. 301 КК України, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4