Справа № 192/1136/20
Провадження № 1-кп/192/14/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження №0000218, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2020 року, №0000417, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2020 року та №0000397, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 липня 2020 року, № 0000241, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштований, має неповну середню освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше судимий:
- 30 листопада 2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 296, ст.ст. 75,76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки;

- 25 травня 2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 19 березня 2013 року умовно-достроково на не відбутий строк 09 місяців 07 днів;

- 18 листопада 2016 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 22 грудня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився по відбуттю строку покарання 28 січня 2020 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим згідно вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнившись по відбуттю строку покарання 28 січня 2020 року, на шлях виправлення не став, і маючи непогашену в установленому порядку судимість, вчинив нові кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 впродовж березня місяця 2020 року неодноразово перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване в АДРЕСА_2 , достовірно знав про те, що у її власності наявне теля великої рогатої худоби, оскільки неодноразово його бачив. Після чого, 24 березня 2020 року близько 11 години 00 хвилин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме на отримання грошових коштів за продаж теля, яке йому не належить, без дозволу власника.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 24 березня 2020 року приблизно об 11 годині 10 хвилин зателефонував своєму знайомому ОСОБА_9 з пропозицією купити у нього теля великої рогатої худоби за 1 300 гривень, на що останній погодився. Після цього вони домовилися про зустріч з метою купівлі-продажу теля та 24 березня 2020 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , де під виглядом виконання цивільно-правових зобов`язань щодо продажу теля, переконав ОСОБА_9 , що теля належить йому та отримав від нього за продаж грошові кошти в сумі 1 300 гривень. В подальшому, а саме 26 березня 2020 року після встановлення достовірних даних про те, що продане теля належить третій особі, а саме ОСОБА_8 та вона дозволу ОСОБА_3 на його продаж не давала, ОСОБА_9 повернув теля власниці ОСОБА_8 у зв`язку з чим ОСОБА_3 завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1 300 гривень.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 28 травня 2020 року приблизно о 13 годині 30 хвилин прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , де побачив холодильник марки «Днепр-2мс», який визначив предметом свого посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, із корисливих спонукань з метою особистої наживи, ОСОБА_3 28 травня 2020 року приблизно о 13 годині 30 хвилин шляхом пошкодження замикаючих пристроїв на вхідних дверях, проник до приміщення літньої кухні, розташованої на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав холодильник марки «Днепр-2мс», вартістю 711 гривень 80 копійок, що належить ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 09 червня 2020 року близько 12 годин 00 хвилин, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи прийшов до подвір`я потерпілого ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де в подальшому скориставшись довірчими відносинами з сином потерпілого ОСОБА_12 , які склалися за роки спілкування з останнім, переконав його передати в тимчасове користування належний ОСОБА_11 велосипед чорного кольору з саморобним металевим багажником та не маючи наміру повертати його, забезпечив собі доступ до нього та заволодівши велосипедом вартістю 983 гривні 33 копійок з місця скоєння злочину зник.
На початку червня 2020 року ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно, продав вказаний велосипед, який належав ОСОБА_11 за 200 гривень ОСОБА_13 .

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Також ОСОБА_3 27 травня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись в кімнаті кухні будинку АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин під час сварки, діючи умисно, взявши з пічки каструлю, наповнену окропом води, вилив її на ліву сторону тіла потерпілої ОСОБА_14 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків обличчя, шиї, лівої половини грудної клітини, лівої верхньої та нижньої кінцівок 2А-Б ступеню загальною площею 5% поверхні тіла.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_15 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день).

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав лише частково та пояснив, що навесні 2020 року (точну дату він не пам`ятає) запропонував ОСОБА_9 купити у нього теля. Після того як у 2020 році корова, яка належить ОСОБА_16 отелилася, вона попросила у ОСОБА_3 допомогти продати його, а він запропонував ОСОБА_9 купити за 1200 гривень, на що останній погодився та вони разом приїхали в с. Пропашне, де мешкала ОСОБА_16 та знаходилося теля. ОСОБА_9 пішов дивитися на теля, а ОСОБА_3 в цей час зайшов до будинку, де перебувала ОСОБА_17 . Після того як теля оглянув, ОСОБА_9 на вулиці передав ОСОБА_3 1 200 гривень. Момент передачі грошей ОСОБА_16 не бачила, оскільки з будинку не виходила. ОСОБА_3 повернувся до будинку, де віддав ОСОБА_16 200 гривень. Пояснив, що спочатку ОСОБА_16 була згодна продати теля, а потім передумала, телефонувала та вимагала, щоб він повернувся назад з грошима, а потім сказала, що викликає поліцію. Наступного дня до ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що до нього приїхала поліція, а ОСОБА_3 наказав йому повернути теля ОСОБА_17 . Також він повернув ОСОБА_9 приблизно через два місяці лише 600 гривень, а інші 600 гривень йому ( ОСОБА_3 ) винен був брат ОСОБА_9 , тому він вважав, що вони розрахувалися, а 100 гривень ОСОБА_9 має простити йому. Після допиту свідка ОСОБА_8 , обвинувачений пояснив, що дозволу вона йому на продаж теля не давала.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 по даному епізоду доведена повністю дослідженими в суді наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що навесні 2020 року йому зателефонував ОСОБА_3 та спитав чи не потрібно йому теля, оскільки він може продати його, на що потерпілий погодився. Вони зустрілися, домовилися про ціну 1200 гривень та на авто брата потерпілого червона Нива, разом з ОСОБА_18 прослідували в с. Пропашне Солонянського району Дніпропетровської області. Потерпілий вважав, що вони їдуть до співмешканки ОСОБА_3 , до якої останній зайшов в будинок, а потерпілий в цей час оглянув теля, йому було 2-3 дні від народження та погрузив його до багажника машини, а потім віддав ОСОБА_3 1200 гривень купюрами по 500 та 200 гривень. Після цього ОСОБА_3 знову повернувся до будинку, вийшов та всі вони разом поїхали в с. Шестипілля щоб там залишити теля, а потім повернулися до смт Солоне. Через два дні до ОСОБА_9 приїхали працівники поліції та повідомили, що теля вкрали і потерпілий зі своєю співмешканкою повернув його власниці в с. Пропашне Солонянського району Дніпропетровської області. Під час спілкування ОСОБА_8 повідомила їм, що ОСОБА_3 дав їй лише 200 гривень в той день, як забирав теля. Потерпілий пояснив, що йому ніхто гроші не повертав, а в заяві до поліції він написав про завдану йому шкоду в розмірі 1 300 гривень, оскільки додатково давав ОСОБА_3 в той день також і 100 гривень на цигарки та пальне;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що знайома з ОСОБА_3 приблизно один рік та у 2020 році у її корови народилося теля, а ОСОБА_3 сказав не продавати, оскільки він буде допомагати їй доглядати за ним. Проте свідок шукала покупця, оскільки ростити теля важко. У 2019 році свідок самостійно продавала теля ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 лише домовлявся по телефону про продаж, та у 2020 році свідок не просила у будь-кого якоїсь допомоги щоб продати теля. Вона знайшла сама покупців за 2000 гривень та чекала, що вони приїдуть через 2-3 дні та заберуть теля. Проте навесні 2020 року (точну дату свідок не пам`ятає) приблизно о 13 годині 30 хвилин їй зателефонував ОСОБА_3 та сказав, що їде до неї в гості, щоб вона чекала його. Після того як він приїхав, то зайшов у хату, не випускав її дитину з хати, оскільки вона хотіла вийти на двір, а в цей час, як з`ясувалося пізніше, викрали теля. Свідку відомо, що в той день до неї приїхав ОСОБА_3 не один, а з ОСОБА_19 і ще з кимось на червоній ОСОБА_20 . ОСОБА_3 та свідок були у хаті, в той час коли хлопці виносили теля. ОСОБА_3 сказав свідку, що приїхав просто побачитися з нею, дав малій телефон, щоб вона програлася, вийшов на двір та швидко повернувся, після чого дав ще і 200 гривень на цукерки для дитини. Це все відбувалося протягом приблизно 20 хвилин. Потім ОСОБА_3 поїхав, а пропажу теля свідок виявила лише ввечері, коли пішла до корови. Через два дні теля повернув ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною. Дозволу ОСОБА_3 на продаж теля вона не давала, ціну теля з ОСОБА_3 не узгоджувала;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , яка пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_8 та навесні 2020 року вдень, приблизно в обідній час, через своє вікно бачила, як двоє чоловіків несли теля до червової Ниви. Свідок здивувалася, що все відбувається без участі ОСОБА_8 , а потім ввечері почула, як ОСОБА_8 шукає теля та повідомила про те, що бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який пояснив суду, що навесні 2020 року його брат ОСОБА_23 попросив у нього машину червону Ниву, щоб з`їздити та забрати теля, яке він купив. Особисто свідок нікуди не їздив в той день, теля не забирав. Брат ввечері повернув машину та свідку відомо, що він їздив разом з ОСОБА_3 і ще з кимось.

Суд не приймає в якості належних та допустимих доказів показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що навесні 2020 року його підвозив ОСОБА_3 на машині марки «Жигулі» сірого кольору до с. Тритузне, де свідок зачекав його біля магазину, а потім знову повернулися до смт Солоне. Про обставини продажу теля йому нічого не відомо, а також він не знайомий і з ОСОБА_9 . Обвинувачений пояснив суду, що вказаний свідок обговорює його у зв`язку з неприязненими відносинами між ними. Тому розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_9 суд сприймає на користь обвинуваченого, який не заперечував свою вину по даному епізоду.

Суд вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_21 є повністю узгодженими між собою, логічними, послідовними та в них відсутні будь-які суперечності, які б могли вказувати на невинуватість ОСОБА_3 . Також суд не встановив підстав для обговорення обвинуваченого як потерпілим, так і іншими свідками. В той же час показання свідка ОСОБА_22 суд приймає лише в тій частині, що він надавав своєму брату автомобіль червоного кольору марки Нива, на яку також вказали свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_21 . Інші показання свідка ОСОБА_22 не містять будь-яких обставин, які б свідчити про винуватість ОСОБА_3 , оскільки повідомлені ним обставини участі обвинуваченого у продажу теля є показаннями з чужих слів, а саме зі слів ОСОБА_9 , який був допитаний безпосередньо судом в якості потерпілого.

З дослідженого судом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 15 липня 2020 року (а.с.208, т. 1) встановлено, що ОСОБА_9 звернувся до поліції з відповідною заявою, в якій зазначив, що в 2020 році (точу дату не пам`ятає) ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволодів 1 300 гривнями, які належали йому та гроші не повернув. Суд критично ставиться до зазначеної в заяві суми грошових коштів, оскільки під час судового розгляду як сам потерпілий, так і обвинувачений надали пояснення про те, що останній заволодів саме сумою 1 200 гривень в якості грошових коштів, отриманих за продаж теля. Стосовно 100 гривень обвинувачення не містить обставин, за яких ОСОБА_3 заволодів додатково і цими коштами. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тому суд вважає, що обвинувачення по вказаному епізоду в частині суми грошових коштів, якими заволодів обвинувачений в результаті шахрайства в розмірі 1300 гривень, є необґрунтованими. Однак, оскільки вказане не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_24 , а отримання від потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим грошових коштів в розмірів 1 200 гривень підтверджено дослідженими судом доказами, тому суд вважає встановленим саме такий обсяг обвинувачення, що не погіршує становище ОСОБА_24 .
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки холодильника марки «Днепр-2мс», вартістю 711 гривень 80 копійок, що належить ОСОБА_10 також доведена в повному обсязі наступними дослідженими судом доказами:
-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив суду, що з 2019 року у нього у власності перебуває будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Також за вказаною адресою мається літня кухня, в якій він дозволив з літа 2019 року тимчасово проживати ОСОБА_25 . В приміщенні літньої кухні було все необхідне для проживання, в тому числі і холодильник марки «Днепр-2мс», білого кольору. В той же час він не дозволяв розпоряджатися ОСОБА_26 будь-яким майном, яке знаходиться в літній кухні. Про крадіжку холодильника навесні 2020 року йому повідомив сам ОСОБА_27 , а також сусіди, у зв`язку з чим він особисто через 4-5 днів після крадіжки написав заяву до поліції. Після цього він приїхав до будинку та побачив, що холодильник вже був на місці, оскільки його повернули працівники поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_26 , який пояснив суду, що він тимчасово мешкав в літній кухні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 з дозволу власника ОСОБА_10 . У вказаній літній кухні знаходився холодильник «Днепр-2мс» білого кольору, а ОСОБА_3 інколи вживав спиртні напої разом з ОСОБА_26 та бачив цей холодильник. Навесні 2020 року (точну дату не пам`ятає) він повертався з роботи та підходячи до місця свого мешкання почув два чоловічих голоси, серед яких впізнав голос обвинуваченого, у зв`язку з чим сховався в кущах. Потім він побачив як ОСОБА_3 ще з якимось хлопцем виносять холодильник з двору та загружають його до машини Газель. Після чого свідок пішов до двору сусідки ОСОБА_28 , звідки вони бачили, як ОСОБА_3 сів до кабіни Газелі і вони почали від`їжджати від двору будинку. Після цього приїхала поліція, а ОСОБА_29 почав тікати. Також пояснив, що дозвіл на продаж холодильника він обвинуваченому не давав, оскільки сам його не отримував від власника будинку;

-показаннями свідка ОСОБА_30 , яка пояснила суду, що їй потрібен був недорогий холодильник в робочому стані, у зв`язку з чим вона запитала у свого сина, чи не знає він хто може продавати такий. Він сказав, що йому пропонував ОСОБА_3 купити за 400 гривень холодильник, на що свідок погодилася, а син передав гроші ОСОБА_3 і останній з ОСОБА_31 , який був за кермом Газелі, поїхали забирати його, туди куди вказав ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_3 затримала поліція, а свідку повернули лише 200 гривень;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28 травня 2020 року, згідно якого ОСОБА_26 повідомив про крадіжку холодильника. Суд не приймає заперечення адвоката ОСОБА_6 в частині того, що у вказаній заяві відсутня марка холодильника, оскільки не зазначення індивідуальних ознак викраденого майна не може свідчити про не вчинення такого злочину. З вказаних підстав суд також не приймає заперечення адвоката ОСОБА_6 і в частині відсутності марки холодильника в заяві про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_10 від 19 червня 2020 року;

-протоколом огляду місця події від 28 травня 2020 року з таблицею зображень до нього, встановлено, що було оглянуто територію подвір`я по АДРЕСА_3 та виявлено пошкоджений навісний замок на дверях до літньої кухні, а також холодильник марки «Днепр-2мс», який перебував на території подвір`я;

-постановою про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 01 червня 2020 року, згідно якої холодильник марки «Днепр-2мс» білого кольору було приєднано як речовий доказ та передано власнику ОСОБА_10 ;

-розпискою ОСОБА_10 про отримання холодильника;

-протоколом огляду грошових коштів від 28 травня 2020 року, згідно якого ОСОБА_3 добровільно видав працівникам поліції купюру номіналом 200 гривень серії ХЗ № 01755195;

-постановою про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 01 червня 2020 року, згідно якої купюра номіналом 200 гривень серії ХЗ № 01755195 було приєднано як речовий доказ та передано власнику ОСОБА_30 ;

-розпискою ОСОБА_30 про отримання грошових коштів;

-висновком експерта від 17 червня 2020 року, згідно якого ринкова вартість холодильника «Днепр-2мс», придбаного в 1995 році з урахуванням зносу складає 711 гривень 80 копійок;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19 червня 2020 року, згідно якого ОСОБА_3 показав механізм викрадення холодильника.

Суд зазначає, що легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України. Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

В той же час, згідно дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту від 19 червня 2020 року, під час якого був присутній обвинувачений, він самостійно показав місце де він 28 травня 2020 року шляхом пошкодження навісного замка проник до приміщення літньої кухні звідки викрав холодильник. Згідно таблиці зображень, ОСОБА_3 самостійно вказує місце, з якого він виніс холодильник.

Оскільки під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 , перебуваючи у статусі підозрюваного, будучи ознайомленим з його правами та обов`язками, на місці показав та відтворив обставини та механізм вчинення крадіжки, а також вказав місце, де це відбувалося, тому суд вважає, що такий протокол з огляду на положення ст. 95 КПК України є належним і допустимим доказом його винуватості.

В той же час суд не приймає показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що його матері знадобився недорогий холодильник, а ОСОБА_3 запропонував купити у нього за 400 гривень холодильник марки Дніпро, для чого свідок разом зі своїм дядьком на Газелі під`їхали за адресою, яку вказав ОСОБА_3 , де він особисто виніс з сарайчика холодильник, а свідок загрузив його в машину і його дядько, який помер минулого року, віддав ОСОБА_3 400 гривень, після чого останній різко почав вткати, а сусіди викликали поліцію з приводу крадіжки холодильника.

Суд не приймає показання вказаного свідка у зв`язку з тим, що обвинувачений пояснив суду про існування між ним та свідком неприязнених відносин, які виникли у зв`язку з існуванням родинних стосунків, оскільки свідок є чоловіком сестри обвинуваченого.

Також суд під час судового розгляду відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про повторний допит свідка ОСОБА_26 для підтвердження того, що він начебто надавав згоду на продаж холодильника, оскільки вказаний свідок чітко підтвердив суду під час його допиту про те, що такого дозволу на продаж холодильника він не надавав. Також суд відмовив і в задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_18 з підстав існування між ним та обвинуваченим неприязнених відносин, а тому суд вважає не доцільним повторно викликати свідка, показання якого не приймаються судом як належні та допустимі докази. З приводу клопотання сторони захисту про виклик свідка ОСОБА_32 суд вважає, що оскільки вказаний свідок не був допитаний під час досудового розслідування, тому його допит в судовому засіданні буде проведений з порушенням вимог КПК України, а досліджені судом докази є достатніми для підтвердження вини ОСОБА_3 . Посилання захисника та обвинуваченого щодо упередженості суду у зв`язку з незадоволенням клопотання про повторний виклик свідків та про виклик свідка ОСОБА_32 суд сприймає як незгоду з процесуальним рішенням суду.

Тому, суд вважає, що сукупність доказів, а саме показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_30 , потерпілого, а також досліджені письмові докази підтверджують факт того, що ОСОБА_3 протиправно заволодів холодильником шляхом проникнення в інше приміщення. Також суд вважає, що вказаний злочин є завершеним, оскільки ОСОБА_3 встиг розпорядитися викраденим майном, оскільки отримав за нього кошти, що не заперечувалося і самим обвинуваченим, а отримані грошові кошти за продаж викраденого майна, лише частково були повернуті свідку ОСОБА_30 .

Показання потерпілого, свідків, а також досліджені судом письмові докази є узгодженими між собою та такими, що повністю доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Посилання ОСОБА_3 на існування протиріч в показаннях свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_18 в частині того, що ОСОБА_3 сам виносив та грузив холодильник на Газель, а також що його бачили в кабіні автомобіля, суд вважає такими, що не спростовують його вину у вчиненні крадіжки, оскільки вказані події відбувалися вже після того як була вчинена крадіжка. Оскільки обвинувачений відмовився надавати показання, а суд не прийняв в якості належних та допустимих доказів показання свідка ОСОБА_18 , тому суд вважає, що будь-яких протиріч в показаннях свідка ОСОБА_26 немає, оскільки такі показання не можуть бути співставлені з показаннями обвинуваченого зв`язку з його відмовою їх надати.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою сина потерпілого ОСОБА_11 також доведена в повному обсязі наступними дослідженими судом доказами.
Обвинувачений за цим епізодом свою вину не визнав та пояснив, що влітку 2020 року його запросив ОСОБА_33 пом`янути його померлу мати. Після поминок ОСОБА_3 нічим було доїхати додому в смт Солоне з с. Аполлонівки, а тому ОСОБА_34 дав велосипед Україна, старенький, темного кольору, який належить його батьку. ОСОБА_3 поїхав на цьому велосипеді додому та обіцяв повернути його. Заїхав до знайомих, серед яких був ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , які не мали що поїсти. Через це ОСОБА_3 передав їм вказаний велосипед, щоб вони віддали його в заставу та купили на отримані гроші собі їжу. Хлопці велосипед заклали дівчині на ім`я ОСОБА_37 , яка дала їм 200 гривень, а за ці гроші вони купили їжу. ОСОБА_3 ж не встиг викупити велосипед, оскільки батько ОСОБА_38 написав заяву до поліції, а ОСОБА_34 не давав дозвіл робити будь що з велосипедом, а дав лише щоб ОСОБА_3 добрався додому.
Потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що він не знайомий з ОСОБА_3 , ніколи його не бачив. В червні 2020 року він випасав корів та коли ввечері повернувся додому, то його син ОСОБА_23 повідомив, що один з його друзів попросив у нього велосипед, щоб доїхати додому в смт Солоне та обіцяв його повернути. На наступний день потерпілому потрібен був його велосипед, який у нього в користуванні перебуває вже понад 10 років та який має саморобний багажник і дамську раму, чорного кольору, та син пояснив, що велосипед продав за 200 гривень той хлопець, що вчора взяв його. Син сказав, що докладе зусиль, щоб повернути велосипед, після чого потерпілий написав заяву до поліції, а через дня три велосипед повернули.
Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він давно знайомий з ОСОБА_24 , мають дружні стосунки. Приблизно на Троїцу в 2020 році він дав йому велосипед свого батька, щоб він міг доїхати до смт Солоне, а ОСОБА_24 в свою чергу обіцяв повернути велосипед, проте не повернув його. Свідок же був впевнений в тому, що обвинувачений поверне велосипед, але після того як батько помітив пропажу, він телефонував ОСОБА_24 з приводу повернення велосипеда, проте телефон не відповідав. Потім він зустрів ОСОБА_24 , і також просив повернути велосипед, на що останній пообіцяв повернути, але послався на те, що на велосипеді пробите колесо. Однак велосипед пізніше повернули вже працівники поліції.

Суд посилається на те, що згідно положень ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Судом встановлено, що потерпілим за даним епізодом шахрайських дій ОСОБА_3 , є власник велосипеду ОСОБА_11 , а не безпосередньо ОСОБА_33 , якого ОСОБА_3 09 червня 2020 року близько 12 годин 00 хвилин ввів в оману шляхом зловживання довірою, внаслідок чого заволодів чужим майном. Суд не приймає заперечення обвинуваченого в тій частині, що свідок ОСОБА_12 не повідомляв суду проте що ОСОБА_3 його обманув, оскільки допитаній свідок повідомив суду про те, що чекав від ОСОБА_3 на повернення велосипеду, а обвинувачений двічі обіцяв повернути його.
Суд вважає, що до суб`єктів як обману так і зловживання довірою при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману та зловживання їх довірою дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства, оскільки ст. 190 КК України не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчинення шахрайства і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались. Така позиція суду підтверджується постановою ВСУ від 26 листопада 2016 року по справі № 5-250кс16. Стаття 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Характерною ознакою об`єктивної сторони цього злочину є те, що особа (власник, володілець, особа, якій ввірене майно чи під охороною якого воно перебуває) внаслідок обману чи довіри добровільно передає винній особі майно, яке в нього є, або право на нього (постанова ВС від 26 травня 2020 року у справі № 761/29684/15-к). Усвідомлення винуватим ознак конкретного потерпілого, кому саме належить чуже для нього майно та на яких підставах, заволодіває він майном (правом на майно) ввівши в оману (обманувши) власника предмета злочину чи іншу особу, в фактичному володінні якої знаходиться предмет злочину, не є обов`язковим для встановлення ознак цього злочину. Необхідним і достатнім для кримінальної відповідальності є усвідомлення суб`єктом злочину того, що предмет злочину є для нього чужим (постанова ВС від 18 листопада 2020 року, у справі № 591/1578/17).
Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що влітку 2020 року до неї додому в АДРЕСА_5 прийшов її рідний брат ОСОБА_39 . Вона придбала у нього старенький велосипед Україна в робочому стані за 200 гривень. Оскільки брат зловживає алкогольними напоями, то він пояснив свідку, що зараз йому потрібні гроші, а потім він поверне їх і забере велосипед. Він так іноді робив, а через деякий час приїхали працівники поліції та повідомили, що велосипед крадений, а 200 гривень їй повернув батько ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_39 пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_3 приблизно два роки та влітку 2020 року (точну дату він не пам`ятає) він його зустрів, а останній запитав, чи хоче він їсти. Свідок відповів, що голодний, тоді ОСОБА_3 дав йому велосипед Україна, який мав при собі, та сказав закласти його, а за отримані гроші купити їжі. ОСОБА_40 пішов додому до своєї сестри ОСОБА_41 , яка дала 200 гривень за велосипед. Вказані гроші він начебто повернув ОСОБА_3 , який дав йому з них 50 гривень, на які свідок купив їжі, а інші забрав собі.
Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_42 , оскільки останній повідомив суду, що в той день перебував у стані алкогольного сп`яніння та мало що пам`ятає, тому суд не приймає такі показання в якості належних та допустимих доказів.
В той же час показання свідка ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, та в них відсутні будь-які суперечності, які б могли вказувати на невинуватість ОСОБА_3 . Також суд не встановив підстав для обговорення обвинуваченого як потерпілим, так і вказаними свідками.
Крім показань свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України доводиться також протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 04 серпня 2020 року (а.с.193, т. 1), згідно якого ОСОБА_11 повідомив, що 10 червня 2020 року він виявив на території свого домоволодіння в АДРЕСА_4 відсутність велосипеду темного кольору із саморобним багажником. Вказані обставини також були повідомлені і суду самим потерпілим, оскільки безпосередньо 09 червня 2020 року під час вчинення злочину його вдома не було, а про відсутність велосипеду він дізнався наступного дня від свого сина ОСОБА_23 .

Протокол огляду місця події від 04 серпня 2020 року суд не приймає в якості доказу вини ОСОБА_3 , оскільки під час проведення огляду за місцем мешкання потерпілого нічого не вилучалося, будь-які факти яка б підтверджували вину ОСОБА_3 в протоколі не зафіксовано (а.с.194-196, т. 1).

В той же час протоколом огляду місця події від 04 серпня 2020 року, який був проведений за місцем мешкання свідка ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 підтверджуються її показання, оскільки під час огляду було виявлено велосипед чорного кольору без маркування, з перевареною рамою під «дамський» та з саморобним багажником із арматури діаметром приблизно 0,8 мм, який був вилучений до Солонянського ВП (а.с.197-198, т.1). Тому показання свідка ОСОБА_13 також підтверджені і письмовими доказами. Крім того, даний протокол також підтверджує і показання потерпілого, який 04 серпня 2020 року звернувся до органів поліції з заявою та в це же день велосипед був знайдений у ОСОБА_13 на подвір`ї.
Постановою від 05 серпня 2020 року велосипед чорного кольору без маркування, був визнаний речовим доказом та переданий до Солонянського ВП (а с. 198, 199, т.1).
Згідно Висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 2664 від 13 серпня 2020 року вартість велосипеда саном на 09 червня 2020 року складає 983 гривні 33 копійок (а.с.201-205, т. 1), що підтверджує факт заволодіння ОСОБА_3 чужим майном, яке має визначену експертом вартість.
Розпискою потерпілого ОСОБА_11 підтверджується факт передачі йому на відповідальне зберігання велосипеду, який був вилучений у свідка ОСОБА_13 (а.с.206, т. 1).

Постановою про зміну кваліфікації складу кримінального правопорушення від 26 серпня 2020 року дії ОСОБА_3 за даним епізодом були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України після допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_42 та потерпілого (а.с.207, т.1).

Тому суд вважає, що винуватість ОСОБА_24 по вказаному епізоду доведена дослідженими судом доказами.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за епізодом завдання умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_14 також доведена в повному обсязі наступними дослідженими судом доказами.
Обвинувачений за цим епізодом пояснив суду, що потерпіла є його рідною бабусею та в той день він лише випадково вилив на неї каструлю з окропом, оскільки перечепився через костиль і випадково задів ногою стілець, на якому стояла каструля.
Потерпіла ОСОБА_14 пояснила суду, що 27 травня 2021 року приблизно о 16 годині вона збиралася готувати вечерю, для чого її дочка ОСОБА_43 поставила кип`ятити воду для того, щоб зварити вермішель. В цей час сталася сварка між її онуком ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_44 , на що потерпіла стала робити зауваження ОСОБА_3 , а він підійшов до неї, зняв з електричної пічки каструлю з киплячою водою та вилив на обличчя і на ліву сторону тулуба, від чого вона отримала термічні опіки. Пояснила, що після цього він навіть не вибачився перед нею.

Свідок ОСОБА_44 пояснила суду, що обвинувачений є її племінником та в травні 2021 року прийшов зі своєю матір`ю до будинку, де вона мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_14 . Після того як стався скандал, ОСОБА_29 влетів в хату, почав бити свідка, а її мати зробила йому зауваження, на що він підійшов до неї (потерпілої), зняв з електричної пічки каструлю з киплячою водою та вилив на обличчя, після чого перебив костилі щоб вона не змога вийти з хати.

Суд вважає, що крім показань свідка та потерпілої, які між собою є узгодженими, та частково узгоджуються із показаннями самого обвинуваченого, його вина також доводиться і дослідженими судом письмовими доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 16 вересня 2021 року, згідно якого ОСОБА_14 повідомила про завдання їй тілесних ушкоджень;

-протоколом огляду місця події від 18 вересня 2021 року з таблицею зображень до нього, згідно якого було оглянуто будинок АДРЕСА_1 , де в приміщенні кухні розташований стілець, на якому стоїть електроплита, на якій була каструлю з окропом;

-протоколом огляду місця події від 29 вересня 2021 року з таблицею зображень до нього, згідно якого було оглянуто металеву каструлю;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 18 вересня 2021 року з таблицею зображень до нього, згідно якого потерпіла показала механізм завдання їй тілесних ушкоджень;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_44 від 29 вересня 2021 року з таблицею зображень до нього, згідно якого свідок показала механізм завдання тілесних ушкоджень потерпілій, а показання свідка повністю узгоджуються з такими протоколом;

-висновком експерта № 2532е від 29 вересня 2021 року, згідно якого у ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків обличчя, шиї, лівої половини грудної клітини, лівої верхньої та нижніх кінцівок 2А-Б ступеню загальною площею 5% поверхні тіла, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-постановою про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 29 вересня 2021 року, згідно якої металева каструля була приєднана як речовий доказ;

-розпискою ОСОБА_14 про отримання металевої каструлі.

Суд вважає, що показання потерпілої, свідка, а також досліджені судом письмові докази є узгодженими між собою та такими, що повністю доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Суд не приймає заперечення обвинуваченого в тій частині, що він зробив це випадково, оскільки перечепився через костиль потерпілої, оскільки в такому разі потерпіла не могла отримати опіки обличчя. В разі випадкового зачеплення каструлі, потерпіла могла б отримати опіки тулубу та ніг, проте отримані нею опіки свідчать про умисне направлення дій обвинуваченого, що також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту. В той же час суд не приймає в якості належного доказу протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_45 від 29 вересня 2021 року, який в судовому засіданні відмовився давати показання у зв`язку з тим, що є рідним батьком обвинуваченого, а така відмова була прийнята судом з вказаних підстав.

Отже, відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують покарання не зазначено, а обставиною, яка обтяжує покарання вказано вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину визнав лише частково вважає, що в даній справі відсутні обставини, які пом`якшують покарання. Також суд вважає, що в даній справі наявна обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент вчинення правопорушення їй виповнилося повних 82 роки (а.с.189-190,т.5), про що достовірно було відомо обвинуваченому, оскільки останній є її онуком.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є проступком (ч. 2 ст. 125 КК України), тяжким злочином (ч. 3 ст. 185 КК України) та нетяжким злочином (ч. 2 ст. 190 КК України), особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є раніше судимим, вчинив кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року, за місцем мешкання характеристика відсутня, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, офіційно не працює, а також обставини, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.
На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, вважає, що йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки обвинувачений до кінця не усвідомлює протиправність своїх дій, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Ухвалою від 07 червня 2021 року до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.161, 163-164, т. 1), який ухвалами від 28 липня 2021 року, 09 серпня 2021 року, 04 жовтня 2021 року, 29 листопада 2021 року та 24 січня 2022 року був продовжений по 23 березня 2022 року включно (а.с.224-225, т. 5). Тому строк покарання обвинуваченому слід рахувати з дня взяття його під варту.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанов про визнання речовими доказами від 01 червня 2020 року, 05 серпня 2020 року, 01 червня 2020 року та 29 вересня 2021 року холодильник марки «Днепр-2мс», велосипед марки «Україна», купюра номіналом 200 гривень і металева каструля відповідно, були визнані речовими доказами, які підлягають поверненню власникам.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню №0000292 склали 326 гривень 88 копійок. Вказані витрати підтверджуються Актом здачі-приймання висновку судового експерта № 2503-20 від 17 червня 2020 року (а.с.76, т. 5) та підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк покарання рахувати з 07 червня 2021 року, зарахувавши таким чином строк попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання з розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речові докази по справі: велосипед марки «Україна» - повернути потерпілому ОСОБА_11 , холодильник марки «Днепр-2мс» - повернути потерпілому ОСОБА_10 , грошову купюру номіналом 200 гривень серії ХЗ 0175195 повернути ОСОБА_30 , металеву каструлю - повернути потерпілій ОСОБА_14 .

Стягнути з ОСОБА_3 326(триста двадцять шість) гривень 88 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , застосованого ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з дня ухвалення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити потерпілим.

Головуючий: суддя ОСОБА_1