Провадження № 11-сс/4820/576/21
Категорія : ухвала слідчого судді Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 18.03.2021 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року,-

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Ярмолинецького відділу Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0000054 від 18.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що з поданого клопотання слідчого та долучених до нього матеріалів не вбачається детального опису речей на які слід накласти арешт, а саме 32000000 та 90000000 рослин, які вирощуються відповідно на 54.0450 та 152.4220 га землі, не вказано їхніх родових та індивідуальних ознак, що унеможливлює їх ідентифікацію. Крім того, з клопотання та матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, а судовому засіданні не вдалося встановити, хто саме є власником майна, на яке прокурор просить накласти арешт.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання начальника Ярмолинецького відділу Хмельницької окружної прокуратури в Хмельницькій області ОСОБА_7 про накладення арешту та визначення порядку зберігання доказів шляхом передачі в управління АРМА задовольнити.

При цьому вказує, що посіви сої містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються на даний час під час кримінального провадження, являються об`єктом кримінальних протиправних дій ДНЗ «Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти», а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Крім того зазначає, висновок суду про те, що відсутній детальний опис речей, не вказано їхніх родових та індивідуальних ознак є необґрунтованим, оскільки на підставі ухвали слідчого судді проведено огляд земельних ділянок: 152.4220 га, в ході якого встановлено, що вказана земельна ділянка засіяна зерновою культурою, а саме соєю, ширина міжряддя становить 17 см, на одному погонному метрі знаходиться 10 рослин, в перерахунку на 1 га вирощується 590000 рослин сої та 54.0450 га, на якій загальна кількість становить близько 32000000 рослин сої.

Посилається і на те, що директор ДНЗ «Ярмолинецький АЦПТО» фактично передав СВК «Зоря» у платне користування земельну ділянку державної власності, розпорядження якою належить до компетенції органів виконавчої влади, без укладення договору оренди землі, при цьому порушивши цільове призначення земельної ділянки дослідних і навчальних цілей, використавши її для отримання прибутку. Зазначені договори фактично є прихованими договорами оренди землі та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому посадові особи навчального закладу не мали повноважень приймати рішення щодо розпорядження земельними ділянками, а саме використовувати в цілях не передбачених Статутом закладу освіти.

Таким чином посіви є матеріальними об`єктами, які є доказом факту та обставин вчинення злочину.

Звертає увагу і на те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що з метою збереження речового доказі, виникла необхідність у його арешті, оскільки незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, це може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження зазначеного майна, не накладення арешту на зазначене майно призведе до фактично повного знищення слідів кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, прокурор зазначив, що вказані посіви сої та земельні ділянки визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, та вважає, що з метою збереження речових доказів, а також подальшої спеціальної конфіскації, а також існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, виникла необхідність у накладенні арешту на посіви сої.
Постановляючи оскаржену ухвалу слідчий суддя зазначив, що з поданого клопотання прокурора та долучених до нього матеріалів не вбачається детального опису речей на які слід накласти арешт, а саме 32000000 та 90000000 рослин, які вирощуються відповідно на 54.0450 та 152.4220 га землі, не вказано їхніх родових та індивідуальних ознак, що унеможливлює їх ідентифікацію. Крім того, з клопотання та матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, а судовому засіданні не вдалося встановити, хто саме є власником майна, на яке прокурор просить накласти арешт.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є забезпечення збереження речового доказу.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту майна допускається з метою забезпечення дієвості кримінального провадження. Однак, стороною обвинувачення не обґрунтовано необхідність накладення арешту на посіви сої для реалізації завдань кримінального провадження, з огляду на можливість фіксування речових доказів та збереження відповідних зразків для проведення подальших експертних досліджень.

Такий арешт посівів сої на земельній ділянці призведе лише до встановлення обтяження, яке по суті позбавить державу, в особі її уповноважених органів, можливості за встановленою процедурою та у відповідності до закону володіти, розпоряджатися та користуватися вказаною земельною ділянкою за цільовим призначенням, а тому мета досягнення дієвості цього провадження реалізована не буде.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.407, 418,419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0000054 від 18.03.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді