ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/189/22 Справа № 204/5449/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про визнання призначеного вироком покарання у виді довічного позбавлення волі катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням, -
за участю:
секретаря ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника- ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про визнання призначеного вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року покарання у виді довічного позбавлення волі катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням.
Мотивуючи постановлене рішення, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_5 не просить вирішити питання щодо усунення сумнівів та протиріч, які виникли при виконання вироку суду, а просить визнати його покарання катуванням, що само по собі не підлягає розгляду в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України. При цьому, нормами Кримінально процесуального законодавства не передбачена можливість встановлення, визнання певних фактів у порядку передбаченому ст. 537 КПК України, у тому числі визнання призначеного покарання катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням, тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою визнати призначене йому покарання вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 у виді довічного позбавлення волі, катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покарання, яке порушує ст. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1960 року, і яке триває з 14.11.2000 до цього часу.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на незаконність рішення суду, через істотні порушення вимог кримінального процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Так, засуджений вказує, що суд, розглядаючи його клопотання фактично не виконав прямих вимог закону України щодо обов`язковості рішень та практики ЄСПЛ, яким констатовано порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, через те, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без альтернативи звільнення, тому ухвала підлягає скасуванню, а його клопотання задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року за вчинення злочинів, передбачених п.п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 17, .п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України, до остаточного покарання, із врахуванням положень ст. 42 КК України, у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року було залишено без змін й він набрав законної сили 16 січня 2001 року.
Разом з цим, постановою Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року цей вирок було приведено у відповідність з Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року), та виключено ч. 1 ст. 145 КК України. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2011 року постанову Староміського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2010 року залишено без змін.
Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання призначеного вироком покарання у виді довічного позбавлення волі катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням, засуджений вказує на те, що ЄСПЛ неодноразово констатовано, що довічне позбавлення волі в Україні, саме по собі є катуванням та покаранням, яке порушує ст. 3 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів виходить з того, що згідно з вимогами ст. 87 КК України, до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, може бути застосовано лише помилування, яке здійснюється Президентом України щодо індивідуально визначеної особи.
Отже, законом України про кримінальну відповідальність встановлено можливість застосування до засуджених довічно лише помилування, яким може бути здійснена заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоча в рішеннях ЄСПЛ в справах «Петухов проти України», «Старишко проти України» та «Лопата та інші проти України» дійсно було встановлено, що у відношенні засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, державою Україна було порушено ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та на розгляді Парламенту перебувають проекти відповідних законодавчих актів щодо усунення встановлених ЄСПЧ порушень ст. 3 Конвенції, однак станом на момент розгляду цієї справи, законодавством передбачена лише можливість помилування.
Окрім цього, пунктом 14 частини 1 статті 537 КПК України передбачено, що судом під час виконання вироків розглядаються інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Між тим, у клопотанні ОСОБА_5 не порушує питання, які б відповідали цій нормі, а його вимоги зводяться до встановлення фактів визнання призначеного покарання катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням, що знаходиться поза межами повноважень суду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про визнання призначеного вироком покарання у виді довічного позбавлення волі катуванням, нелюдським, принижуючим гідність поводженням та покаранням, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4