Категорія:ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000908 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2021 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Тернопільської області м. Кременець, зареєстрований та проживаючий за адресо.: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий:
засуджений за ч за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;
за ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття основного покарання рахувати з дня затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільні позови.

ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 15.10.2020, близько 20 години 05 хвилин, в с.Городище Луцького району, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «АЗЛК Москвич М-412», державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух у темну пору доби у напрямку до села Мартинівка Луцького району по асфальтованій освітленій придорожніми ліхтарями дорозі вулиці Центральній, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі швидкістю 50 км/год, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху, узбіччя лівої сторони, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на узбіччі лівої сторони дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегневої кістки у верхній третині зі зміщенням, яке згідно висновку експерта №910 від 18.11.2020 за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_10 Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Крім цього, ОСОБА_10 , 15.10.2020, близько 20 години 05 хвилин, в с.Городище Луцького району, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «АЗЛК Москвич М-412» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух у темну пору доби у напрямку до села Мартинівка Луцького району по асфальтованій освітленій придорожніми ліхтарями дорозі вулиці Центральній, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі швидкістю 50 км/год, порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на узбіччі лівої сторони дороги, чим поставив своїми діями потерпілу в небезпечний для життя стан і усвідомлюючи, що остання позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан (отримані травми), завідомо залишив її без допомоги, не зупиняючись поїхавши з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що судом першої інстанції не визнано пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що під час досудового розслідування він повністю визнав вину, активно сприяв слідству, частково відшкодував потерпілій завдану шкоду. Просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримували, просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала та просила вирок суду залишити без змін, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.135, ч.1 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Приписами ст.75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання шляхом звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою пенсійного віку, одружений, має міцні соціальні зв`язки, однак не розкаявся у вчиненому, внаслідок ДТП потерпіла зазнала важких травм та потребує довготривалого лікування, матеріальна та моральна шкода останній не відшкодована, потерпіла наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.
Доводи обвинуваченого про те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаюється, а тому його слід звільнити від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, є необґрунтованими.
Як правильно встановив суд першої інстанції, що відсутні обставини,які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений свою вину визнав повністю лише в ході судових дебатів та в останньому слові, фактично під тиском зібраних та досліджених в ході судового розгляду доказів, а тому це не може свідчити про усвідомлення обвинуваченим дійсних наслідків скоєного, його щирий жаль чи критичне ставлення до вчинених ним кримінальних правопорушень.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_10 не відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, та не вчинив інших дій, які б на переконання суду, свідчили б про його дійсне щире каяття.
З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд.
Також при призначенні покарання судом враховано і наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції повністю врахував і думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому суворе покарання. А під час апеляційного розгляду потерпіла просила не позбавляти волі обвинуваченого.
При цьому суд апеляційної інстанції відмічає, що позиція потерпілої в судах першої та апеляційної інстанцій не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень 75 КК України, враховуючи обставини вчинених злочинів, тому вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_10 відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є неспроможними та не можуть бути задоволеними.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчинених злочинів, характеристику особи обвинуваченого, вчинення обвинуваченим злочинів в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.
Призначене судом покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2021 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: