Справа № 489/1991/21
Номер провадження 1-в/489/79/21
УХВАЛА
Іменем України
27 серпня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника Інгульського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України від покарання у зв`язку з закінченням терміну випробування

встановив
Начальник Інгульського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним клопотанням відносно засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.20218, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Представник Інгульського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області подав заяву, якою клопотання підтримав.

Прокурор також подав заяву, якою підтримав клопотання органу з питань пробації про звільнення засудженого від покарання.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, неявка не перешкоджає розгляду подання.

Суд, вивчивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, встановив такі обставини.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2018 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, зобов`язано відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст. 165 Кримінально - виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Іспитовий строк закінчився 30.03.2021.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_4 був заарештований 19.08.2019 за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. Кримінальне провадження відносно нього знаходиться на розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва, остаточне рішення не прийнято.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 та статті 78 КК України, передумовою для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення засудженим у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-VI "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 78 КК України, ст.ст. 537, 539, КПК України, суд

постановив
Клопотання задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.20218, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1