КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання у порядку ст. 220 КПК України.
Слідчий суддя, з посиланням на положення кримінального процесуального Закону, мотивував своє рішення тим, що адвокат ОСОБА_5 направив до Генерального прокурора клопотання в порядку ст. 220 КПК України, але не долучив жодних даних про фактичне отримання органом досудового розслідування вказаного клопотання, а тому слідчий суддя позбавлений можливості перевірити обґрунтованість вимог скарги.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, оскільки з текстом оскаржуваної ухвали ознайомився лише 16 вересня 2021 року в системі «Електронний суд», а під час проголошення оскаржуваної ухвали присутнім не був присутній, копія оскаржуваної ухвали адвокату не надавалася. Ухвалу слідчого судді скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що слідчий суддя всупереч положень ч. 3 ст. 306 КПК України, розглянуто скаргу без участі скаржника чи його захисника.
З посиланням на вимоги ст. 307 КПК України, апелянт зазначає про те, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги може бути прийнято лише за результатами розгляду скарги.
На думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає приписам ст. 370 КПК України, а внаслідок допущених слідчим суддею істотних порушень ч. 3 ст. 306, ст. 307 КПК України потягло за собою наслідок не реалізації право на ефективний судовий захист.
В апеляційній скарзі акцентується увага на тому, що слідчому судді скаржником було надано чек з Укрпошти про надсилання клопотання та трек Укрпошти про вручення клопотання адвоката ОСОБА_5 від 19 травня 2021 року в Офіс Генерального прокурора.
На переконання апелянта, висновки слідчого судді про відсутність даних про фактичне отримання органом досудового розслідування клопотання адвоката ОСОБА_5 не відповідають обставинам справи і є помилковими.
Також, апелянт зазначає про те, що факт отримання Офісом Генерального прокурора клопотання адвоката Бондарчука від 19 травня 2021 року підтверджується листом від 28 травня 2021 року за підписом працівника Офісу Генерального прокурора Невідомого І.
Звертається увага також в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку із розглядом скарги без участі скаржника та його захисника, учасники процесу були позбавлені можливості надати пояснення з приводу отримання Офісом Генерального прокурора клопотання адвоката Бондарчука від 19 травня 2021 року, більш того адвокат ОСОБА_5 направив скаргу на адресу Офісу Генерального прокурора в м. Київ, вул. Різницька, 13/15, і надав докази вручення скарги, але адвокат не має повноважень відстежити, щоб клопотання було доставлено безпосередньо Генеральному прокурору, оскільки розподіл клопотань в Офісі Генерального прокурора не входить до компетенції адвоката.
З посиланням на положення ч. 5 ст. 218 КПК України, адвокат ОСОБА_5 вказує на те, що апарат Офісу Генерального прокурора повинен знати вимоги КПК України та повноваження керівника офісу щодо розгляду клопотань про вирішення спорів про підслідність.
Наголошується в апеляційній скарзі також і на тому, що у кримінальному провадженні № 0000424 процесуальним керівником є прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , а відтак керівником прокуратури вищого рівня є Генеральний прокурор, але прокурором ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні раніше поданого клопотання адвоката ОСОБА_5 про визначення підслідності, а тому в прохальній частині клопотання адвоката ОСОБА_5 від 19 травня 2021 року зазначено про необхідність вирішення спору про підслідність, що відповідно до ч. 5 ст. 218 КПК України відноситься до повноважень керівника Офісу Генерального прокурора, але по суті клопотання адвоката ОСОБА_5 від 19 травня 2021 року в порядку ч. 5 ст. 218 та ч. 2 ст. 220 КПК України Генеральним прокурором не розглянуто.

В судове засідання, призначене на 6 жовтня 2021 року на 10.50 год., адвокат ОСОБА_5 та прокурор, повідомлені у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явились (ас. 62, 65).
На попереднє судове засідання від адвоката ОСОБА_5 на електронну пошту апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника (ас. 56-57).
Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду за відсутності сторін, на підстав наявних матеріалів судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на таке.

Згідно з матеріалами судового провадження 1 червня 2021 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нерозгляді Генеральним прокурором клопотання, поданого у порядку ст. 220 КПК України про зміну підслідності кримінального провадження № 0000424, у якій вказав про те, що у задоволенні вказаного клопотання відмовлено прокурором - процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, а не вищестоящим прокурором, яким є Генеральний прокурор (ас. 1-23).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року за результатами розгляду скарги адвоката ОСОБА_5 у задоволенні скарги відмовлено.
Також в ухвалі, яка наразі оскаржується, зазначено, що вона оскарженню не підлягає (ас 29-31).

Таким чином скарга адвоката ОСОБА_5 розглянута слідчим суддею відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з постановленням слідчим суддею рішення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокатом ОСОБА_5 на зазначену ухвалу слідчого судді подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 червня 2012 року № 13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується у порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, виступає КПК України.

Відповідно до положень ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Частиною першою статті 309 КПК України передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог частини другої цієї статті під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (ч. 3 ст. 309 КПК України).

При цьому зміст вказаної норми закону кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, згідно з якою ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що слідчим суддею постановлено рішення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, в аспекті положень ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання у порядку ст. 220 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Проте, враховуючи, що матеріали судового провадження по скарзі адвоката ОСОБА_5 , витребувані відповідно до вимог ст. 422 КПК України, несвоєчасно надійшли до апеляційного суду, а положеннями ч. 2 ст. 422 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніше, як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 була призначена до розгляду.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді, на яку адвокатом ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити колегія суддів апеляційного суду у такому випадку, колегія суддів керується ч. 6 ст.9 КПК України, а також висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами та доповненнями), які є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19) та в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 376, 399 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання у порядку ст. 220 КПК України, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3