Номер провадження: 11-сс/813/1378/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001137 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185; ч.3 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001137 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185; ч.3 ст.358 КК України.

Також залишено без змін розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі одна тисяча двісті сімдесят п`ять розмірі прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає два мільйони вісімсот дев`яносто чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень також залишено без змін.

Строк дії запобіжного заходу визначено на сорок днів, тобто до 11 жовтня 2021 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчий суддя припустився неповноти судового розгляду та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник стверджує, що поза увагою слідчого судді залишалась обставина того, що ОСОБА_8 був незаконно затриманим.

Крім того, повідомлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою, оскільки сторона обвинувачення не встановила та не довела у клопотанні час, місце та спосіб вчинення інкримінуємих кримінальних правопорушень, а саме повідомлення про підозру вручено з порушенням права на захист та поза строком, передбаченим кримінальним процесуальним законом.

Також апелянт вказує на відсутність ризиків у кримінальному провадженні, зокрема, переховування від органів досудового розслідування, оскільки ОСОБА_8 сприяє досудовому розслідуванню.

Ризик поза процесуального тиску на учасників кримінального провадження спростовується тим, що досудове розслідування триває більше дев`яти місяців, за цей час допитано всіх необхідних осіб.

Вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення не доведено у клопотанні слідчого, оскільки до нього не додано доказів перебування підозрюваного у розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності на території іншої держави.

У підозрюваного наявні міцні соціальні зв`язки на території України, постійне місце проживання у м. Києві, а також реєстрація на території Російської Федерації, раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та має на утриманні двох дітей, позитивно характеризується за місцем реєстрації, є інвалідом другої групи.

Таким чином, захисник вважає, що до ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, проте слідчий суддя не обґрунтував в оскарженій ухвалі неможливість такого застосування.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив задовольнити її у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у пособництві в таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах, за передньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185; ч.3 ст.358 КК України, обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколами допиту потерпілих;

-протоколами допиту свідків;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

-протоколом огляду місця події;

-протоколами огляду речей та документів;

-протоколом обшуку;

-висновком експертів;

-іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185; ч.3 ст.358 КК України, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких та нетяжких злочинів, відповідно.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд враховує обставину того, що підозрюваний самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, є громадянином іншої держави, більш того, перебуває на території України без передбачених законом підстав, тобто і без місця реєстрації, розшукується компетентними органами іншої держави, що у своїй сукупності свідчить про наявні підстави для ОСОБА_8 , якими по суті і є ризик, переховуватись від органів досудового розслідування, слідчого судді та, у разі подальшого складання обвинувального акту, суду.
При цьому, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 має намір приймати активну участь у розкритті кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що підозрюваний, користуючись конституційним правом, відмовився від надання показів під час досудового розслідування, зокрема, щодо обставин передачі транспортного засобу, який використовувався під час вчинення злочину, іншим особам.
Таким чином, правильним є висновок слідчого судді про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.
Також апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про існування ризику, передбаченого п.2) ч.1 ст.177 КПК України, зважаючи на те, що на даному етапі досудового розслідування не відшукано місцезнаходження всього викрадене майна, так само і знарядь вчинення злочинів, інших речей, які мають істотне значення у цьому кримінальному провадженні.
Водночас, апеляційний суд вважає правильним висновки слідчого судді відносно того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні з огляду на те, що після повідомлення йому про підозру та отримання відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 має процесуальну можливість для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знати анкетні відомості потерпілих, свідків, зокрема, адреси проживання, роботи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, у разі подальшого затвердження та скерування обвинувального акту до суду, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку стосовно наявності ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливості вчинення підозрюваним іншого злочину, з огляду на самі обставини інкримінуємого кримінального правопорушення, а саме корисливу спрямованість, на яку посилається орган досудового розслідування та прокурор в кримінальному провадженні, а також враховуючі відомості про підозрюваного, який офіційного джерела прибутку не має, офіційно непрацевлаштований, розшукується компетентними органами іншої держави для притягнення до кримінальної відповідальності, відтак, є підстави стверджувати про ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.
Разом з цим, твердження захисника про те, що при розгляді клопотання та в оскарженій ухвалі не було враховано положень ст.178 КПК України, є неспроможними та спростовуються змістом оскарженої ухвали, в якій слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси взяв до уваги: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, відсутність офіційного джерела прибутку, сімейний стан підозрюваного, громадянство іншої держави, відсутність судимостей, перебування у розшуку на території Російської Федерації.
Одночасно, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи захисника про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, оскільки ОСОБА_8 перебуває на території України без передбачених законом підстав тривалий час, відтак, не проживає зі своєю сім`єю, яка знаходиться у Російській Федерації, місця реєстрації на території України не має, адреса у м. Києву є лише фактичним місцем проживання ОСОБА_8 і перебуває на значній відстані від місця вчинення кримінальних правопорушень та органу досудового розслідування.
Наведені обставини спростовують наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_8 .
Крім того, змістом оскарженої ухвали також спростовуються твердження захисника про те, що під час розгляду клопотання не було враховано можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки слідчий суддя дійшов до висновку, що матеріалами, які додані до вказаного клопотання, встановлено достатні підстави для продовження строку дії саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду посилання захисника про перебування на утриманні у підозрюваного чотирьох дітей та дружини, оскільки факт утримання зумовлює певну можливість забезпечення утриманців, разом з цим, відсутність працевлаштування та направленість інкримінуємого кримінального правопорушення дає підстави визнати такі доводи захисника неспроможними.
За таких обставин та враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1)-3),5) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси обґрунтовано прийшов до переконання, що у даному випадку продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на цьому етапі кримінального провадження.
Матеріали справи не містять даних про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого суді Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2021 року - без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001137 від 16 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185; ч.3 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3