ВИРОК
Іменем України
03.09.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого -судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3

провівши розгляд у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000703 від 15.07.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Колки Маневицького району Волинської області, із середньою спеціальною освітою, українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у званні солдат, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.407 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , у порушення вимог статтей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 20.07.2018 року без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України визнав повністю та пояснення надав аналогічні, викладеним в обвинувальному акті. Пояснив суду, що дійсно у зазначений період самовільно залишив військову частину та не повертався для проходження служби. В цей період перебував за місцем свого проживання. Щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв злочин, а саме самовільне залишив військову частину, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та служби. Окрім того, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушеньння, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання в місцях позбавлення волі та вважає можливим застосувати ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду покарання, не передбачено санкцією ч.4 ст. 407 КК України - у виді штрафу.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3 400 (три тисячі чотириста гривень) грн.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статтей 349, 394 КПК України.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1