Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2338/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1, ч.3 ст.368 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/2338/19 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 червня 2021 року відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368, ч.3 ст.368 КК України,

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України,

в с т а н о в и в:
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 29 червня 2021 року задоволено клопотання сторони захисту та кримінальне провадження №0000338 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст.368, ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_10 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України - закрито з підстав передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з моменту оголошення про підозру обом обвинуваченим до направлення обвинувального акту до суду минуло більше двох місяців, строк досудового розслідування щодо обвинувачених не був продовжений та не зупинявся, злочини у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відносяться до категорії тяжких або особливо тяжких, а тому усі дії щодо обвинувального акту, який передано до суду лише 05.03.2019 року, проведено за межами строків досудового розслідування, що є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Крім того, суд першої інстанції вказав, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просить призначити новий судовий розгляд із стадії судового розгляду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що пов`язувати строк досудового розслідування з часом фактичного надходження до суду обвинувального акту 05.03.2019 року є безпідставним, оскільки саме вказаним рішенням (обвинувальним актом) і завершується досудове розслідування, що випливає із ст.110 КПК України. Аналіз норм КПК України свідчить, що законодавець не відрізняє поняття закінчення досудового розслідування та його завершення та жодна норма закону не надає повноважень суду закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України під час судового розгляду. Вказує, що сторона захисту під час підготовчого судового засідання, якщо вважала, що її права порушені, мала можливість заявити відповідне клопотання, що відповідає правовій позиції Верховного суду від 26.11.2020 року у справі №753/14134/19, однак таке питання не піднімалось.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції вмотивовано відповідно до вимог КПК України та правових висновків Верховного суду прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а тому просить подану апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни. Вказує, що дата реєстрації супровідного листа до обвинувального акту 01.03.2019 року не є доказом, що обвинувальний акт був направлений до суду в цей же день, тоді як печаткою Корольовського районного суду підтверджено, що обвинувальний акт разом з додатками зданий до канцелярії 05.03.2019 року. Посилається на безпідставність тверджень прокурора, що законодавець не розрізняє поняття закінчення досудового розслідування та його завершення з огляду на положення п.5 ч.1 ст.3, ч.1 ст.219 КПК України. Зазначає, що прокурором перекручено доводи, викладені у постанові Верховного суду від 26.11.2020 року у справі №753/14134/19 та вона не може бути правовим висновком в даній справі, оскільки стосуються зовсім інших обставин. В той же час, звертає увагу на правовий висновок Верховного суду, викладений у постанові від 26.05.2020 року у справі №556/1381/18, відповідно до якого судом прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначеного стт.219 КПК України безпосередньо під час судового розгляду.
Захисник ОСОБА_8 в поданих запереченнях просить залишити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення, а увалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що доводи апелянта про те, що обвинувальний акт був направлений до суду саме 01.03.2019 року є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься супровідний лист, відповідно до якого обвинувальний акт з додатками був зданий до канцелярії Корольовського районного суду лише 05.03.2019 року, а тому прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом поза межами строку досудового розслідування, що виключає подальше провадження у справі. Посилається на неприпустимість посилання прокурора на рішення Верховного суду у справі 753/14134/19, так як за його змістом обвинуваченим ініціювалось питання про закриття кримінального провадження вже на стадії перегляду рішень судів попередніх інстанцій. Наголошує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу, що підтверджується єдиною позицією висловленою судовими колегіями Касаційного кримінального суду Верховного суду у справах №243/11589/19, №712/6375/18, №761/17633/19, №556/1381/18.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 статті 28 КПК України передбачено, що розумні строки не можуть перевищувати передбачені кримінальним процесуальним кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Ч.5 ст.28 КПК України встановлено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Положенням статті 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України строки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону виходячи з наступного.
Так, у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). При цьому ЄСПЛ у цій справі також вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).
В інтерпретації ж до чинного КПК України цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП у Житомирській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000338, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.368, ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України.
28.12.2018 року ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а 27.02.2019 року - повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 368, ч.3 ст.368 КК України (а.34, 37 т.1).
25.01.2019 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України та 27.02.2019 року повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри за ч.1 ст.368, ч.3 ст.368 КК України (а.35, 37 т.1).
В матеріалах провадження відсутні відомості щодо скасування вказаних повідомлень про підозру у передбаченому законом порядку, а тому враховуючи, що ОСОБА_11 28.12.2018 року набула статус підозрюваної, саме від цієї дати, у розумінні ч.2 ст.219 КПК України, розпочав перебіг двомісячний строк досудового розслідування.
27 лютого 2019 року прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 повідомлено про завершення досудового розслідування та надано стороні захисту доступ до матеріалів справи (а.31-31 т.1).
28 лютого 2019 року сторона захисту підтвердила факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що свідчить протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підписані підозрюваними та їх захисниками.
Вказані обставини щодо руху кримінального провадження, дати повідомлення ОСОБА_9 та ОСОБА_12 про підозру, а також дат складання, затвердження, вручення обвинувального акта, надання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними, сторонами кримінального провадження не заперечується.
В той же час, спірним, на думку прокурора, залишається момент направлення обвинувального акту до суду, та тлумачення законодавчих норм, що стосуються поняття «закінчення» досудового розслідування та його «завершення».
Положеннями кримінального процесуального закону, закріплених у ст.ст.219, 294-295 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.283 КПК України, де передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до ч.1 ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Таким чином, згідно з ст.ст. 5, 110, 115, ч.1 ст. 291 та ч.2 ст.283 КПК України, прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні у межах строку досудового розслідування.
Відповідно до частини 1 статті 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 219 КПК, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно з частиною 5 статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (частина 5 статті 219 КПК).
28.02.2019 року, тобто у останній день проведення до досудового розслідування, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та їх захисникам, у порядку, встановленому ст.290 КПК України повідомлено про закінчення досудового розслідування та надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення, з якими того ж дня останні ознайомилися.
Таким чином, 28 лютого 2019 року (строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження), згідно з вищезазначеними приписами частини 5 статті 219 КПК, не включається у строк досудового розслідування
Враховуючи, що стороні захисту було відкрито матеріали справи для ознайомлення з ними 28 лютого 2019 року, тобто в останній день спливу строку досудового розслідування (при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу (частина 5 статті 115 КПК)), відлік якого продовжується з моменту виконання приписів частини 9 статті 290 КПК, а тому 01 березня 2019 року є днем закінчення строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).
Апеляційний суд наголошує, строк досудового розслідування не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч. 1 ст.21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.
Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.
Тому застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч.5 ст.294 КПК виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився.
Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Таким чином, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною, а тому посилання прокурора на те, що законодавець не відрізняє поняття закінчення досудового розслідування та його завершення, що викликає труднощі при застосуванні норм права є безпідставними.
Згідно з частиною 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з тим, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 хоча складений та підписаний 01 березня 2019 року, однак надійшов до Корольовського районного суду міста Житомира лише 05 березня 2019 року, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, що в свою чергу свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України (а.1 т.1).
Таким чином, апеляційний суд, зважаючи на чітко визначені кримінальним процесуальним законом строки досудового розслідування, погоджується із правовою позицією суду першої інстанції, і вважає, що суд першої інстанції правильно констатував факт закінчення строку досудового розслідування та направлення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні за межами строку, визначеного положеннями ст.219 КПК України.
Що стосується позиції прокурора у судовому засіданні, про те, що зі змісту абзацу 2 частини 7 статті 284 та пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України випливає, що закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України, можливе лише у підготовчому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.
Підготовче провадження є своєрідним процесуальним «фільтром» між досудовим провадженням і судовим розглядом, одним із завдань якого є перевірка відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора.
На переконання колегії суддів, судам першої інстанції слід ретельно перевіряти не тільки дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291-293 КПК, а й виконання ним приписів статті 219 КПК України, про які йшлося раніше.
Колегія суддів зауважує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті), а тому твердження у апеляційній скарзі про те, що суд не дотримався процесуальної форми розгляду провадження, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, оскільки прийняв рішення про закриття провадження не в підготовчому судовому засіданні, а під час судового розгляду, є безпідставними.
Ця позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, про що правильно вказано судом першої інстанції.
Посилання прокурора на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 26.11.2020 року у справі №753/14134/19, безпідставні, оскільки обставини цієї справи відрізняються від обставин даної справи. У вказаному правовому висновку, Верховним судом констатовано, що із наявних матеріалів кримінального провадження, зокрема реєстру матеріалів досудового розслідування, не вбачається порушень строків досудового розслідування та пред`явленні особі підозри, будь-яких заборон щодо неможливості заявляти клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України на стадії судового розгляду цей правовий висновок не містить.
Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 412 КПК України становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.
Апеляційний суд також враховує правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 15.09.2021 року у справі № 711/3111/19 (яка за часом є останньою, ніж та на яку посилається прокурор) відповідно до якої, виходячи з завдань апеляційного та касаційного проваджень, а саме: виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права та недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень з метою дотримання прав і законних інтересів учасників провадження, а також з огляду на положення статті 415 КПК, яка визначає підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, статті 417 КПК, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених статтей 284 КПК, статті 440 КПК, яка надає такі ж повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що не існує жодних процесуальних перепон для скасування судом відповідної інстанції судових рішень нижчих інстанцій і закриття кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 29 червня 2021 року.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 червня 2021 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.368, ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_10 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України закрито з підстав передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України, без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :