Номер провадження: 11-кп/813/2023/21
Номер справи місцевого суду: 501/1086/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 29.07.2021 у кримінальному провадженні №0000129 від 19.02.2020 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ Одеської обл., громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.05.2013 Київським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн. (штраф сплачено 11.11.2013);
- 26.01.2015 Овідіопольським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;
- 27.03.2015 Овідіопольським райсудом Одеської обл. за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;
- 07.09.2016 Овідіопольським райсудом Одеської обл. за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України до 4 років 5 днів позбавлення волі (звільнився 23.08.2019 за відбуттям строку покарання),
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з 29.07.2021, зарахувавши, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 29.07.2021 року до набрання вироком законної сили.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 винуватим у тому, що 19.02.2020, приблизно о 13:55 год., він, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Таврія-В», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 35, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до камери зберігання майна №6, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме: парфуми: «CHANEL PARIS» №5, ref.025532, «BOSS HUGO BOSS PURE» ref.45846, «CERRUTI 1881» ref.45846, вартістю 711 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи просить змінити вирок суду 1-ої інстанції в частині призначеного покарання з наступних підстав:
- судом 1-ої інстанції не враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку;
- при призначенні покарання судом не було прийнято до уваги обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого, а також те, що на його утриманні є сім`я, відсутність скарг за місцем проживання;
За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, і призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
На адресу апеляційного суду надійшли заперечення від прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_10 , в який він вказує на те, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання є неможливим, у зв`язку з чим вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно призначеного покарання апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.
Так, обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом першої інстанції не встановлено.
Судом 1-ої інстанції при призначенні покарання також було враховано, що ОСОБА_7 непрацевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення, тяжкість вчиненого злочину, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини та відсутність скарг за місцем проживання та висновок органу пробації.
На переконання колегії суддів, той факт що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, оскільки обвинувачений вину визнав не повністю, а частково.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту відносно того, що ОСОБА_7 сприяв слідству у розкритті злочину, про що також зазначено в обвинувальному акті, водночас зауважує, що вказана обставина не є безумовною підставою для призначення менш суворого покарання з огляду на вищезазначені обставини.

Крім того, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкцій статті, за якою обвинувачений визнаний винним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування оскаржуваного вироку апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене судом 1-ої інстанції покарання таким, що узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівького міськсуду Одеської обл. від 29.07.2021, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим , який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4