ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року

м. Київ

справа № 729/286/18
провадження № 51-2671км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року й ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Біловод Роменського району Сумської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, ч.1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2021 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК, за таких обставин.
Уночі 10 жовтня 2017 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи поряд із господарством на

АДРЕСА_1 огорайону Чернігівської області, за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунтіособистих неприязних стосунків, умисно з метою заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, діючи з єдиним умислом, разом з вищезгаданою особою, завдали останньому численних ударів руками та ногами потулубу, верхніх та нижніх кінцівках, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
12 жовтня 2017 року в період з 02:30 до 06:30 ОСОБА_7 на території господарства на АДРЕСА_1 огорайону Чернігівської області в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунтіособистих неприязних стосунків, з метою умисного вбивства накинув на шию ОСОБА_8 шнурок від взуття і здавив її, внаслідок чого потерпілий помер на місці події від механічної асфіксії.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалу суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи, засуджений вказує, що вирок суду є незаконним, невмотивованим та ґрунтується на штучно створених органом досудового розслідування доказах, які є суперечливими, недопустимими та недостовірними. Вважає, що матеріали за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій (далі НСРД) не підтверджують його причетності до інкримінованих йому злочинів, а тому не можуть бути доказами винуватості. Крім того, допитані у справі свідки зазначали, що потерпілого бив інший підозрюваний ОСОБА_9 , експертиз у справі не було проведено, а головний речовий доказ сфабриковано. Також зауважує, що під час досудового розслідування були допущені порушення кримінального процесуального закону, зокрема, неправильно складено протокол затримання, оскільки фактично його було затримано 12 жовтня 2017 року, протокол складено наступного дня, а захисника залучено тільки 14 жовтня того ж року. Засуджений указує на те, що суд апеляційної інстанції не дав вичерпних відповідей на доводи, викладені у його скарзі та скарзі захисника, не вмотивував свого рішення належним чином, безпідставно не дослідив повторно доказів у справі, а тому вважає ухвалу суду також незаконною і такою, що не відповідає вимогам

ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 ставить питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 і просить закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Суть доводів захисника зводиться до тверджень про те, що за

ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК ОСОБА_7 засуджено необґрунтовано й у справі відсутні докази, які би підтверджували його винуватість за вказаними обвинуваченнями. Суд не в повному обсязі дослідив обставини події та докази у справі, не дав належної оцінки показанням свідків, не встановив мотиву вчинення злочину, не з`ясував походження знаряддя злочину. Крім того, скаржник указує на те, що суди безпідставно послалися як на доказ винуватості ОСОБА_7 на протокол слідчого експерименту з відеозаписом до нього, оскільки цю слідчу дію проведено з порушенням права на захист ОСОБА_7 і в ньому фактично проголошено зізнання останнього у вчиненні кримінального правопорушення, що суперечить висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19). Захисник також зазначає про порушення права на захист ОСОБА_7 і під час проведення інших слідчих дій. Зокрема, протокол затримання складено 13 жовтня 2017 року без участі захисника, а фактично ОСОБА_7 було затримано 12 жовтня цього року

і сторона обвинувачення не надала пояснень щодо місця перебування останнього до складання протоколу затримання. Обставини безпідставного затримання ОСОБА_7 , на думку захисника, також підтверджуються протоколом огляду оптичного диска до протоколу проведення НСРД, де містяться відеозаписи розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_9 та працівниками поліції у приміщенні службового кабінету Бобровицького ВП Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області.
Суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК не перевірив належним чином усіх доводів, наведених у його скарзі, та не дав на них мотивованої відповіді.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат

ОСОБА_6 підтримали подані касаційні скарги і просили закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційних скарг засудженого та захисника і просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Статтею ст. 412 КПКпередбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим

і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК.
За змістом ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду належить наводити мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Крім того, ст. 419 цього Кодексу встановлено, що в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду зазначаються: короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі; встановлені цим судом обставини з посиланням на докази; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; в резолютивній частині ухвали цього суду зазначаються висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи апеляційної скарги та дати на них мотивовані відповіді.
Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_7 та його

захисник адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 наводив доводи щодо незаконності вироку у зв`язку з допущеними під час досудового розслідування та судового розгляду провадження порушеннями кримінального процесуального закону

і просив закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки у справі відсутні достатні та допустимі докази, які б доводили його вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.
Зокрема, ОСОБА_7 стверджував, що інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК, він не вчиняв і у справі відсутні докази його винуватості за цими обвинуваченнями. Звертав увагу на те, що злочини вчинив ОСОБА_9 , що підтверджується показаннями свідків, але він ( ОСОБА_7 ) узяв провину на себе через домовленість із родиною ОСОБА_10 . Також засуджений вказував на допущені порушення процесуального закону під час проведення досудового розслідування, а саме на те, що фактично його було затримано

12 жовтня 2017 року, а протокол затримання складено наступного дня. Скаржився на порушення його права на захист, оскільки участь захисника було забезпечено

14 жовтня 2017 року під час слідчого експерименту, а крім того, існував конфлікт інтересів, адже призначений захисник був батьком начальника поліції, який здійснював досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні. Також зазначав про застосування недозволених методів ведення слідства. Вказував, що суд порушив таємницю нарадчої кімнати, не з`ясував походження основного речового доказу шнурка, з використанням якого нібито було вчинено злочин, і вважав, що показання, які він давав під час слідчого експерименту та в судовому засіданні, необхідно визнати неналежними доказами.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї наводила доводи щодо незаконності, на її думку, вироку стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального закону, стверджувала про відсутність доказів винуватості підзахисного у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та про необхідність закриття кримінального провадження з огляду на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Захисник наголошувала у скарзі на порушенні права ОСОБА_7 на захист під час досудового розслідування, зокрема, внаслідок того, що фактично ОСОБА_7 було затримано працівниками поліції 12 жовтня, протокол затримання складено

13 жовтня, а із захисником він вперше зустрівся 14 жовтня 2017 року під час слідчого експерименту. Також захисник звертала увагу на те, що суд не з`ясував звідки під час цієї слідчої дії з`явився шнурок від взуття, яким нібито ОСОБА_7 задушив ОСОБА_8 . Зазначала, що з урахуванням висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 необхідно визнати недопустимим доказом, оскільки слідчу дію було проведено з порушенням права на захист і протокол фактично є проголошенням зізнання у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, вирок оскаржив і прокурор, який, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зазначив про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі внаслідок м`якості.
Апеляційний суд, залишаючи скарги засудженого ОСОБА_7 та його

захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення, усупереч вимогам статей 370, 419 КПК не зазначив мотивованих підстав, з яких апеляційні скарги визнав необґрунтованими.

При цьому цей суд своїх висновків належним чином не мотивував, всіх доводів апеляційних скарг не перевірив, обмежившись лише загальним формулюванням про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Зокрема, апеляційний суд не вказав, якими конкретно доказами, на його думку, доведено винуватість засудженого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121,

ч. 1 ст. 115 КК, та не дав відповіді на доводи скарг про допущені порушення кримінального процесуального закону і права на захист ОСОБА_7 .

Вказавши на неспроможність доводів засудженого та захисника, апеляційний суд в ухвалі докладних мотивів свого рішення не навів, не надав оцінки доказам на предмет їх достатності для підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд, залишаючи апеляційні скарги без задоволення,

в мотивувальній частині ухвали неповно виклав зміст доводів ОСОБА_7 та його захисника, обмежився загальними фразами щодо незгоди з вироком та зазначивши вимоги апеляційних скарг за результатом їх розгляду, належним чином цих доводів взагалі не перевірив, переконливих мотивів для їх спростування не навів та не вказав обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення.
Зокрема, без уваги апеляційного суду залишились доводи засудженого та захисника про допущені порушення процесуального закону під час проведення досудового розслідування, а саме про те, що фактично ОСОБА_7 було затримано 12 жовтня 2017 року, протокол затримання складено наступного дня, а з захисником він вперше зустрівся 14 жовтня цього року під час слідчого експерименту. Крім того, не дав відповідей суд і на доводи скарг про проведення слідчих дій та отримання доказів у кримінальному провадженні з численними порушеннями процесуального закону, а також те, що суд не з`ясував походження основного речового доказу шнурка, з використанням якого нібито було вчинено злочин.
До того ж поза увагою апеляційного суду залишилися доводи про визнання протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 недопустимим доказом, оскільки слідчу дію було проведено з порушенням права на захист і протокол фактично є проголошенням зізнання у вчиненні кримінального правопорушення.
Не спростував суд апеляційної інстанції і доводів скарги засудженого про порушення судом таємниці нарадчої кімнати.
Зміст ухвали апеляційного суду свідчить про формальний підхід до апеляційного розгляду скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката

ОСОБА_6 , оскільки наведені ними обґрунтування щодо необхідності скасування вироку цей суд не перевірив та відповідей, які б ґрунтувалися на вимогах кримінального процесуального закону, на них не дав, зазначивши лише про дотримання місцевим судом вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Тобто апеляційний суд не проаналізував зазначених у скаргах доводів, не дав повної відповіді на твердження засудженого і захисника у скаргах та оцінки стосовно їх обґрунтованості чи необґрунтованості.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на наведене ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

ст. 419 КПК, а тому касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його

захисника адвоката ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу

з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , дати на них вичерпні відповіді й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального і кримінального процесуального закону.
Враховуючи те, що постановлена стосовно ОСОБА_7 ухвала суду апеляційної інстанції скасовується, а останній перебуває під вартою, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та в контексті цього кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 ,

з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він може не усвідомлювати ймовірного повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката

ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити під вартою до вирішення питання про застосування щодо нього запобіжного заходу судом апеляційної інстанції, але не більше ніж на 60 днів.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3