СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2021 року місто Київ
Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника володільця об`єкта нерухомості № 000 (нежитлове приміщення готельно-ресторанний комплекс) гр-ки ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000037 від 24.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
17 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на нежитлове приміщення готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1188.7 м2 (об`єкт нерухомості № 000), який розташований адресою: АДРЕСА_1 та згідно з Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві власності належить ОСОБА_4 , із забороною відчуження, розпорядження, користування та вчинення відповідних реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, з метою збереження речового доказу.

Клопотання обґрунтовується тим, що Святошинською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, під час якого є дані вважати, що гр-нка ОСОБА_6 за невстановлених обставин, однак не пізніше ніж 24.11.2013, вирішила здійснити самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в зоні санітарної охорони.

Так, реалізуючи вказаний умисел ОСОБА_6 , вже маючи у власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомості, забудова під літерою «А» (готель), який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :75:282:0015 адреса: АДРЕСА_1 , розуміючи, що безпосередньо поруч з цією будівлею є земельна ділянка площею 0,512 га (кадастровий номер :75:282:0004), на якій відсутні будь-які забудови, нерухомість, інші об`єкти загального користування, тобто дана земельна ділянка з економічної та логістичної точки зору є підходящою для самовільного будівництва будівель та споруд, з цією метою вирішила самовільно зайняти зазначену земельну ділянку та знаходячись у невстановленому слідством місці та у невстановлений слідством час, однак не пізніше 24.11.2013 року, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що земельна ділянка площею 0, 512 га кадастровий номер :75:282:0004 по АДРЕСА_1 , знаходиться в зоні санітарної охорони та належить територіальній громаді м. Києва, достовірно знаючи, що рішенням Київської міської ради чи інших компетентних органів вказана земельна ділянка їй в орендне чи будь яке інше законне володіння, користування чи розпорядження не передавалась, не маючи жодних правових підстав на володіння чи користування вказаною земельною ділянкою, діючи всупереч вимогам ст.ст. 116-126 ЗК України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність, або оренду зазначеної земельної ділянки, без відповідного рішення суду, що набрало законної сили, з метою експлуатації та використання корисних властивостей вказаної земельної ділянки, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету у подальшому незаконного збагачення за рахунок використання вказаної земельної ділянки шляхом експлуатації у подальшому самовільно збудованого нежитлового приміщення господарського призначення, з метою реалізації свого вищезазначеного злочинного наміру, уклала письмовий договір з громадянином ОСОБА_7 про спільну діяльність, метою якої було шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти для досягнення наступної спільної мети будівництво нерухомого об`єкту, а саме нежитлової будівлі загальною площею 291,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,512 га, кадастровий номер :75:282:0004.

Продовжуючи реалізацію вищезазначеного умислу, ОСОБА_6 , самовільно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у проміжок часу з 24.11.2013 по 27.07.2020 рік не маючи будь-яких законних підстав самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,512 га, кадастровий номер :75:282:0004 за адресою: АДРЕСА_1 , а також виступала замовником та залучала невстановлені досудовим розслідуванням будівельні організації, в результаті чого у зазначений вище проміжок часу, а саме з 24.11.2013 по 27.07.2020 рік на вищевказаній земельній ділянці був збудований двоповерховий нерухомий об`єкт, а саме нежитлову будівлю загальною площею 291,8 кв.м. господарського призначення, згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомості, забудова під літерою «Б», при цьому фактично приєднавши зазначену будівлю до вже існуючої будівлі літера «А», шляхом будівництва коридору, який об`єднав другі поверхи обох забудов між собою. У подальшому, відповідно до замовлення ОСОБА_6 , останній було підготовлено та надано технічний паспорт (№330-27/07/20) на господарський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (Готельно-ресторанний комплекс), який задокументував фактичне об`єднання двох окремих будівель в одне, після чого зазначений об`єкт нерухомості ОСОБА_6 почала використовувати у своїй господарській діяльності як готельно-ресторанний комплекс під назвою «Viktoriya Family». Таким чином, ОСОБА_6 протиправно самовільно без законних підстав зайняла частину земельної ділянки - кадастровий номер :75:282:0004, загальна площа 0,512 га - розміром 0,0406 га та незаконно збудувала на вказаній частині земельної ділянки будівлю ресторанний комплекс.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка площею 0,512 га кадастровий номер :75:282:0004 по АДРЕСА_1 знаходиться в зоні санітарної охорони міської водопровідної мережі Д=400 мм. Крім того, відповідно до Акту № 21-0027-08 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.09.2021 встановлено, що згідно подання Департаменту земельних ресурсів, рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала. В міському земельному кадастрі інформація щодо державної реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку відсутня. Так, в ході вказаної перевірки виявлено порушення щодо використання вказаної земельної ділянки без документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Також, згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2021 (справа №759/17450/14-ц), встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів того, що будівництво спірного об`єкта нерухомості здійснено з дозволу відповідного органу контролю на виконання будівельних робіт із затвердженням відповідної проектної документації та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, на якій збудовано спірне майно, у передбаченому законом порядку була надана ОСОБА_6 у власність або користування, обґрунтовано вважав, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом. Це судове рішення, на думку прокурора, додатково підтверджує наявний у ОСОБА_6 прямий умисел на самочинне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці з подальшою спробою легалізації об`єкту нерухомості в рамках поділу майна подружжя, тобто між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Таким чином, як підсумовується у клопотанні прокурора, ОСОБА_6 вчинила протиправні дії з самовільного будівництва будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка знаходиться в зоні санітарної охорони, у наслідок чого були порушені права власника земельної ділянки та унеможливлено використання земельної ділянки власником Київською міською радою, а саме, частину земельної ділянки - кадастровий номер :75:282:0004, загальна площа 0,512 га - розміром 0,0406 га. ОСОБА_6 11.11.2021 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Враховуючи ці дані, орган досудового розслідування вважає, як про це вказано у клопотанні, що виникла необхідність у накладенні арешту на нежитлове приміщення готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1188.7 м2 (об`єкт нерухомості № 000), який розташований адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, при цьому просив врахувати, що самовільно збудоване приміщення на самовільно зайнятій ділянці слід розглядати як невід`ємну складову готельно-ресторанного комплексу, а тому належить накласти арешт на останній в цілому.
Представник володільця об`єкта нерухомості № 000 (нежитлове приміщення готельно-ресторанний комплекс) гр-ки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення вказаного клопотання прокурора через його безпідставність та непропорційність запропонованого суду заходу забезпечення у виді арешту всього майнового комплексу.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину, а тому арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також дотримання умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Отже, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Разом з тим, зазначених вимог закону прокурор, звертаючись до суду з вказаним клопотанням, не дотримався.
Так, відповідно до матеріалів справи, клопотання прокурора не містить даних про те, що саме готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1188.7 м2 (об`єкт нерухомості № 000) був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або об`єктом кримінально протиправних дій, зберіг на собі його сліди. Вказане майно хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом, однак постанова з цього приводу, на думку слідчого судді, є формальною та надуманою. Як видно із самого клопотання прокурора, в результаті самовільного будівництва на конкретній земельній ділянці, якою не охоплюється весь об`єкт нерухомості № 000, був збудований тільки двоповерховий нерухомий об`єкт - нежитлова будівля загальною площею 291,8 кв.м. господарського призначення (за технічним паспортом забудова під літерою «Б»), у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на все майно (об`єкт нерухомості № 000 в цілому) з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.
Згідно з даними самого клопотання та поданими до нього документами, об`єкт нерухомості № 000 розташований на декількох земельних ділянках (кадастрові номери :75:282:0015 та :75:282:0004), і щодо забудови на одній з них претензій немає.

Немає підстав для накладення арешту на зазначене майно і з метою забезпечення відшкодування шкоди (цивільний позов), оскільки ОСОБА_4 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, як не є і обвинуваченою, засудженою, а також юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження, а так само немає обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Також слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором в клопотанні в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України не оцінено розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту на вилучене майно для власника майна.
З огляду на вказане, правові підстави, з яких прокурор просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, і жодна з них, які лише формально перелічені у клопотанні прокурора, не може бути застосована при вирішенні питання про накладення арешту на вказане майно.
За таких обставин, дослідивши викладені у клопотанні доводи, надані матеріали, слідчий суддя дійшов переконання про необґрунтованість заявленого клопотання, яке не відповідає завданню кримінального провадження, а відтак таке клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна (об`єкт нерухомості № 000 нежитлове приміщення готельно-ресторанний комплекс) у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000037 від 24.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили негайно.

Ухвала про відмову в накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 13 грудня 2021 року о 13 год. 20 хв.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9