Номер провадження: 11-кп/813/2186/21
Номер справи місцевого суду: 509/1516/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції між ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Одеським апеляційним судом, матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.10.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001877 від 06.09.2017 року, з визначеним раніше розміром запобіжного заходу, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новоградківка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, -
встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Овідіопольському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком до 03.12.2021 року, із залишенням, визначеного 29.07.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду розміром застави, у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 113500 грн..

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, що у сукупності свідчить про можливість того, що обвинувачений, перебуваючи на волі продовжить злочинну діяльність, або вчинить спроби переховування від суду. Суд зазначив, що вказані ризики є підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою зменшити розмір застави, оскільки він не в змозі внести заставу в раніше визначеному розмірі. Обвинувачений посилається на те, що визначений розмір застави фактично є для нього непомірним, а тому останні три роки він перебуває під вартою. Обвинувачений посилається на те, що його мати потребує його допомоги за станом здоров`я.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора ОСОБА_12 , який в судове засідання не з`явився та надіслав заяву, в якій просив провести розгляд скарги обвинуваченого за його відсутності.

Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на положення ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого проведений без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції стосовно продовження строку тримання під вартою в цілому дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою обвинуваченого, апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення особи свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи апеляційну скаргу в аспекті доводів обвинуваченого щодо непомірного розміру застави, апеляційний суд зобов`язаний перевірити наявність підстав, що вплинули на рішення місцевого суду.

З огляду на матеріали кримінального провадження, а також особу обвинуваченого та кількість інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.

В даному аспекті, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також його попередня судимість можуть вказувати на продовження існування ризику можливого переховування, а також вчинення інших злочинів.

Проте, зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, а також обставини, які містяться в апеляційній скарзі та підтверджені матеріалами провадження, апеляційний суд вважає, що з плином часу ризик можливого переховування від суду може зменшитись.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий 16.03.2018 року вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.11.2018 року подання Овідіопольського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_6 задоволено, скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік за вироком Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.03.2018 року у відношенні ОСОБА_6 , і направлено його до місць позбавлення волі строком на 2 (два) роки, обрано у відношенні ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також визначено, що строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_6 з 20 листопада 2018 року.

Водночас, у кримінальному провадженні №0001877 від 06.09.2017 року до ОСОБА_6 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, а з огляду на постановлення ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.11.2018 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Овідіопольським районним судом 23.01.2019 року постановлено ухвалу про тимчасове залишення в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 для розгляду кримінального провадження №0001877 від 06.09.2017 року.

В подальшому, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.11.2020 по кримінальному провадженню №0001877 від 06.09.2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами районного суду.

Разом з тим, ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.07.2021 року, чергова ухвала районного суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 скасована, та постановлена нова ухвала, якою суд апеляційної інстанції продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою до 12.08.2021 року та визначено розмір застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 113500 грн.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 17.11.2020 року, але протягом зазначеного строку кримінальне провадження не розглянуто.

Вказані обставини, колегія суддів визнає такими, які з урахуванням рішень ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Єлоев проти України» та «Фельдман проти України», можуть вказувати на те, що ризик можливого переховування знизився, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду питання щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

На думку апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні розмір застави може бути зменшений до мінімального розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що існування мінімального ризику можливого переховування обвинуваченого та вчинення ним іншого злочину продовжує існувати, що свідчить про законність ухвали районного суду щодо продовження строку тримання під вартою, однак з огляду на тривалий судовий розгляд справи відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , може вказувати на те, що зменшення йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не буде суперечити вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України та зможе забезпечити виконання обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків

При цьому, судом апеляційної інстанції, при вирішення питання про недоцільність залишення раніше визначеного розміру застави, враховуються дані про особу обвинуваченого, який тривалий час знаходить під вартою та не має особистих грошових коштів для внесення застави, а тому така застава, на думку колегії суддів, цілком вірогідно є для нього непомірною.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру застави є таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, ухвала підлягає скасуванню з огляду на невірно встановлений строк дії ухвали суду, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 176 КПК України, запобіжний захід це захід забезпечення кримінального провадження, який застосовується у відповідній стадії кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, тобто слідчий суддя вправі визначити будь-який строк, який на його переконання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд першої інстанції 04.10.2021 року продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 зазначив, що строк дії ухвали становить до 03.12.2021 року. Разом з тим, таке обрахування строку тримання під вартою є помилковим.
Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Разом з тим, суд першої інстанції, визначаючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вийшов за межі строків, встановлених діючим КПК України, оскільки такий строк відповідно до ухвали склав 61 день, що є порушенням права обвинуваченого на свободу та особисту недоторканність.

З огляду на зазначені обставини, ухвала суду першої інстанції від 04.10.2021 року щодо строку дії запобіжного заходу також не відповідає вимогам закону та підлягає безумовному скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який в достатній мірі зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у разі її внесення.

За таких підстав, апеляційний суд не може погодитися з визначеним районним судом розміром застави, а також строком дії ухвали суду, якою продовжено запобіжний захід ОСОБА_6 поза межами строку, визначеного КПК України, а тому оскаржувана ухвала в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд керується вимогами ч. 4, п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на даному етапі судового розгляду обвинувачується ОСОБА_6 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на думку апеляційного суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Посилання обвинуваченого щодо хвороби його матері, а також працевлаштування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», колегія суддів бере до уваги, але не може надати оцінку таким доводам, оскільки судом першої інстанції докази на підтвердження даних фактів не надані та не зобов`язують місцевий суд згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України їх надавати, а обвинуваченим таких підтверджуючих даних до апеляційної скарги не долучено.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, скасувати ухвалу районного суду і постановити нову ухвалу, якою продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в межах строків, визначених ч. 1 ст. 197 КПК України з визначенням розміру застави, з покладенням на останнього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.10.2021 року у кримінальному проваджені №0001877 від 06.09.2017 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_6 , строком до 02.12.2021 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 22.11.2021 року; Заставна сума за ОСОБА_6 (номер провадження №11-кп/813/2186/21; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений ОСОБА_6 , звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до прокурора, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків становить до 02.12.2021 року, а з моменту внесення розміру застави строк дії ухвали становить 60 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4