Провадження № 1-в/638/534/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання засудженого - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення,-
ВСТАНОВИВ:
27 липня 2021 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні засуджений змінив наведені в клопотанні доводи, та просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з підстави його виправлення, що доведено його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Прокурор надав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутності та без застосування аудіо- та відеофіксації.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, клопотання про умовно-дострокове звільнення та надані ним в судовому засіданні пояснення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотнання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 з наступних підстав.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. Із застосуванням ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 24 вересня 2019 року.

Засуджений ОСОБА_3 є раніше судимим, а саме:

- 28 жовтня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 187 КК України з урахуванням ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України звільнений з іспитовим строком;

- 26 травня 2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 02 листопада 2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд звертає увагу на те, що засуджений звільнився 08 червня 2018 року за відбуттям строку покарання, однак після такого звільнення не став на шлях виправлення та знов був засуджений за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 28 грудня 2018 року, кінець строку відбування покарання 28 грудня 2022 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 грудня 2018 року. Під час тримання в ДУ «Харківська УВП (№27)» вимоги тримання не порушував, адміністрацією не заохочувався, до праці не залучався.

З 17 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_4 , погодженої з заступником начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_5 , від 02 вересня 2021 року, засуджений характеризується посередньо, за період відбування покарання порушував вимоги режиму тримання, за що має дисциплінарні стягнення, адміністрацією установи не заохочувався, працевлаштований на виробництві, до виконання робіт з благоустрою ставиться не зацікавлено та не проявляє достатньої ініціативи.

Відповідно до розрахункових відомостей № 190,163,135,105,43,14 за січень, лютий, квітень-липень 2021 року, засуджений ОСОБА_3 працював відповідно 3,3,7,5,3,4 дні на місяць. Даних про роботу ОСОБА_3 в інший час, протягом відбування покарання, суду не надано. З огляду на викладе, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_3 не залучався до оплачуваних робіт на постійній основі.

За весь час відбування покарання ОСОБА_3 має два стягнення: ДіЗО 14 діб від 02 вересня 2020 року та догану від 09 вересня 2020 року за невиконання покладених обов`язків та недодержання правил поведінки.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року.

Враховуючи на викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1