Справа № 546/329/20
Провадження № 1-кп/524/125/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючої колегії - судді ОСОБА_1 ,
за відсутності суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000045 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, українця, громадянинаУкраїни, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий, обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження № 0000045 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Відповідно до ухвали суду від 11.10.2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 09.12.2021 року.
За таких обставин, прокурор звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
За змістом абзаців 1, 5 пункту 20-5 «Перехідних положень» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

На даний час на території України продовжує діяти карантин у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Член колегії - суддя ОСОБА_3 з 13.10.2021 року і по даний час перебуває на лікарняному.

За таких обставин, на підставі абзаців 1, 5 пункту 20-5 «Перехідних положень» КПК України, питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою вирішується головуючим суддею одноособово.

Так, клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, оскільки на їхню думку обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину є необґрунтованим, а докази його вини відсутні, вважали, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п"ять років.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
На даний час в судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_8 , яка є людиною похилого віку і впевнено вказала на ОСОБА_7 , як на особу, що вчинила стосовно неї злочин.
Отже, обґрунтованість підозри, пред`явленої обвинуваченому ОСОБА_7 , повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують обвинуваченого ОСОБА_7 з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину стосовно особи похилого віку з якою проживає в одному селі і у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Також, безпосередньо після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_7 висловлював погрози на адресу потерпілої з метою її залякування та спонукання до зміни показань.
Відповідно до п.36 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погорозою його застосування.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а тому суд не визначає розмір застави.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме - до 04 лютого 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського Апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя Оксана ПАЛЬЧИК