Справа №523/3908/18
Провадження №1-кп/523/236/21
УХВАЛА
МЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0003376 від 27.05.2016р. та клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої; раніше судимої (остаточне рішення):

- 9.08.2019 року Одеським апеляційним судом за ст.ст.191 ч.4, 190 ч.4,70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна та позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 роки. Зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України

Встановив:

За змістом обвинувального акту, у квітні 2015 року ОСОБА_9 , будучи працівником ломбардного відділення №18 ПТ «Ломбард з участю ТОВ «УКР кредит сервіс і компанія», розташованому по вул. Люстдорфська дорога, буд. 121 у м. Одесі, діючи навмисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, під приводом реалізації ювелірних виробів, запропонувала раніше знайомому їй ОСОБА_8 свої послуги щодо продажу золотих прикрас, пообіцявши потерпілому повернути грошові кошти за реалізацію протягом місяця, при цьому не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

ОСОБА_8 , будучи введеним в оману та впевненим в щирості дій обвинуваченої та виконанні останньою взятих на себе обов`язків та домовленості між ними, передав ОСОБА_9 ювелірні вироби , а саме золотий чоловічий перстень з шістьма діамантами вартістю 44140 гривень, золотий комплект жіночого персня з діамантами і золоті сережки вартістю 44140 гривень, золоту каблучку і сережки з камінням бірюза вартістю 33105 гривень, золоті сережки з камінням агат вартістю 11035 гривень, але ОСОБА_9 , отримавши в результаті шахрайських дій майно, належного потерпілому, з місця мешкання зникла, не виконавши свої зобов`язання та не маючи наміру повертати чуже майно.

Таким чином, ОСОБА_9 заволоділа майном, належного потерпілому ОСОБА_8 , в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши своїми умисними діями значної матеріальної шкоди на загальну суму 132420 гривень.

У ході судового процесу, коментуючи покази учасників процесу та відповідаючи на запитання, обвинувачена ОСОБА_9 фактично свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні не визнала, вказуючи, що станом на квітень 2015 року вона не працювала у ломбарді, тому не могла пропонувати ОСОБА_8 передати їй на реалізацію золоті вироби, взагалі потерпілий не звертався до ломбарду з метою застави майна, крім того на той час в Київському районному суді м. Одеси відносно неї розглядалося кримінальне провадження, рішення по якому було прийняте 26.01.2018р., і весь цей період часу вона знаходилася за місцем свого мешкання, не від кого не ховалася, при цьому не оспорюючи тієї обставини, що у 2011 році дружина потерпілого - ОСОБА_10 дала їй в борг 6000 доларів США, за які вона сплачувала останній проценти за користування даною сумою грошових коштів, разом з цим не заперечуючи наявність розписки, що вона брала ці гроші, водночас не погоджуючись з висунутим обвинуваченням, яке на думку ОСОБА_9 , не відповідає дійсним обставинам, те, що вона шляхом зловживання довірою отримала золоті вироби для реалізації в ломбарді, маючи намір на заволодіння чужим майном.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що з ОСОБА_9 вони давно знайомі, були сусідами, дружили сім`ями, інколи ОСОБА_9 давали гроші у борг. У квітні 2015 року у зв`язку з тим, що їх сім`ї були потрібні гроші, так як хворіла мати, звернулися до обвинуваченої допомогти продати золоті вироби, які він набував протягом певного часу. Повністю довіряючи ОСОБА_9 , його дружина віддала їй золоті прикраси для реалізації. ОСОБА_9 їх взяла, сама і оцінила по ломбардній ціні, так як працювала в ломбарді, після чого з «кінцями», ні грошей, ні золотих виробів не було повернуто. Потім ОСОБА_9 добровільно написала розписку, що за отримані золоті вироби віддасть грошові кошти у сумі 6 тис. доларів США, намагалися вирішити питання мирним шляхом, однак пройшов час, окрім обіцянок ніяких дій щодо повернення коштів здійснено не було, тому він вимушений був у травні 2016 року звернутися з заявою до правоохоронних органів, також стало відомо, що ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності за скоєння інших злочинів. Заявлений позов про відшкодування на його користь з ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди у сумі 132420 гривень підтримує повністю.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_9 знає давно, проживали по сусідству, у них були добрі, нормальні відносини. У 2012 році за проханням обвинуваченої вони з чоловіком дали їй в борг 6 тис. доларів США під проценти, які ОСОБА_9 спочатку платила, потім зникла, через деякий час знову появилася. У 2015 році ОСОБА_9 працювала в ломбарді, вона звернулася до неї з проханням продати золото, ОСОБА_9 погодилася, сказала, що знайшла покупця. Перед святом Пасха, оскільки вони довіряли ОСОБА_9 , нічого поганого не підозрюючи, віддала їй на реалізацію золоті вироби, які остання сама і оцінила у сумі 6 тис. доларів США. За домовленістю ОСОБА_9 повинна була передати гроші від продажу або повернути золоті прикраси, обіцяла кожний день. Потім ОСОБА_9 власноручно у присутності свідків написала розписку, що зобов`язується повернути 6 тис. доларів США, але не повернула ні гроші, ні ювелірні вироби. Пізніше вони з чоловіком дізналися, що обвинувачена багатьом людям винна була великі суми грошей, що відносно неї був судовий розгляд.

Крім цього у ході судового провадження були дослідженні докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

- протокол прийняття заяви від потерплого ОСОБА_8 від 27.05.2016р.;

- розписка ОСОБА_9 , що вона взяла у борг у ОСОБА_8 6 тис. доларів США, які зобов`язувалася повернути трьома частинами, датованої 27.07.2015р.;

- відповідь директора ПТ «Ломбард з участю ТОВ «УКР кредит сервіс і компанія» ОСОБА_12 за вих.№57 від 6.03.2018р. щодо трудових відносин з ломбардом, відповідно якому на дату надання відповіді ОСОБА_9 є працівником ломбардного відділення №18, розташованому у м. Одесі. Приказ про прийняття ОСОБА_9 спеціалістом ломбардного відділення за № 69-к від 15.12.2011р.;

- вирок Апеляційного суд Одеської області від 26.01.2018 року, яким ОСОБА_9 було засуджено за ст.ст.190 ч.4, 191 ч.4, 70 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 роки;

- вирок Одеського апеляційного суду від 9.08.2019р., відповідно якого ОСОБА_9 засуджена за ст.ст.190 ч.4, 191 ч.4, 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна та позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 3 роки.

Таким чином, на підставі фактичних даних, викладених в обвинувальному акті, судом встановлено, що ОСОБА_9 , своїми діями скоїла умисне, кримінальне правопорушення передбачене ст.190 ч.2 КК України та її дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Під час судового розгляду суду обвинуваченою ОСОБА_9 8.09.2021 року було надане письмове клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло більше п`яти років.

Захисник ОСОБА_5 в повному обсязі підтримала клопотання підзахисної, наполягаючи на його задоволенні, зазначаючи, що дійсно сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності за ст.190 ч.2 КК України, у зв`язку з чим просила закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за строками давності.

Потерпілий ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе задовольнити клопотання сторони захисту та не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.2 КК України, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину відповідно до положень ст.12 КК України, мотивуючи тим, що дійсно пройшло п`ять років, строк притягнення до кримінальної відповідальності сплив, не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

Обвинувачена ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила, що їй зрозумілі права та підстави закриття кримінального провадження.

Вислухавши думку учасників процесу прокурора ОСОБА_13 , який за наявності підстав не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту; потерпілого ОСОБА_8 , який приєднався до думки прокурора; захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої, які наполягали на задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 обґрунтоване та підлягає задоволенню за наступними підставами.

Так, на підставі ст.284 ч.2 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.286 ч.1 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Положеннями ст.286 ч.4 КПК України регламентовано, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, статтею 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно положень ст.49 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять роки у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

За змістом ст.12 ч.4 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкцією статті 190 ч.2 КК України передбачена кримінальна відповідальність, що карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років (в редакції від 1.07.2021р.).

Крім цього суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Стосовно позиції обвинуваченої ОСОБА_9 щодо невизнання своєї вини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ознаками ст.190 ч.2 КК України, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень закону, а саме ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Дана позиція визначена в постанові Верховного суду за №730/67/16-к від 26.03.2020р.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ознаками ст.190 ч.2 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років (в редакції на момент вчинення злочину); характер та ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке мало місце у квітні 2015 року, та яке відноситься до нетяжкого злочину відповідно положень ст.12 КК України, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, а саме письмової згоди ОСОБА_9 на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони учасників процесу, суд дійшов до висновку, що є достатньо правових підстав для задоволення клопотання, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, кримінальне провадження закриттю за вищезазначеною статтею, так як строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст.190 ч.2 КК України, який становить п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину на момент розгляду справи сплинув.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що під час досудового розслідування речові докази не долучалися, залучення експертів не здійснювалося, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Матеріали кримінального провадження за №0003376 від 27.05.2016р. до обвинувального акту не долучалися, тому суд визначає місце їх зберігання в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Разом з цим відповідно до положень ст.ст.128, 129 КПК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , наданий до суду 12.04.2018р. у кримінальному провадженні про стягнення на його користь з ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди у сумі 132420 гривень, що становить 6000 доларів США згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 27.07.2015р. не підлягає вирішенню по суті, у зв`язку з прийнятим судом рішенням щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового провадження в рамках даного кримінального провадження щодо ОСОБА_9 запобіжний захід не обирався, тому після набрання ухвали законної сили скасуванню не підлягає, оскільки обвинувачена, будучи засудженою вироком Одеського апеляційного суду, тимчасово утримувалася під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для проведення відповідних процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.128-129, 284-286, 288, 369-372, 394-395 КПК України, -

Постановив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.3 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за №0003376 від 27.05.2016р. внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ст.190 ч.2 КК України відносно ОСОБА_9 - закрити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення на його користь з ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди у сумі 132420 гривень - залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Матеріали кримінального провадження за №0003376 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2016 року зберігати в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1