ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2980/21 Справа № 190/1299/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання щодо засудженого
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Мотивуючи прийняте рішення, суд, оцінивши особу засудженого, який має 3 стягнення та 3 заохочення, характеризується позитивно, працевлаштований, до роботи ставиться добре, дійшов висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства, тому відмовив в задоволенні клопотання засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_5 посилається на те, що судом при постановлені ухвали належним чином не було враховано положення діючого законодавства України, зокрема ст. 81 КК України, а також кримінального процесуального і кримінального-виконавчого кодексів України та судової практики щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарань.
Так, на його думку, суд першої інстанції не взяв до уваги, що він був засуджений вперше за злочин з необережності, а стягнення щодо нього хоча і дійсно мало місце, однак він виконує вимоги закону щодо відбування покарання, про що свідчать характеристики, та має ряд заохочень, раніше не судимий, тому є всі підстави для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 27.12.2018, яким вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в частині призначеного покарання було скасовано, та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання 12.02.2019, кінець 12.02.2023.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, судом першої інстанції враховано особу засудженого ОСОБА_5 , який має 3 стягнення та 3 заохочення, характеризується позитивно, працевлаштований, до роботи ставиться добре, виконує поставлені завдання.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.
Разом з цим, вирішуючи питання обґрунтованості вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить й з того, що засуджений ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно та працевлаштований, однак за весь час відбування покарання, має лише 3 заохочення та 3 стягнення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, та тим обставинам, що він відбуває покарання за злочин, вчиненний з необережності, є неспроможними, оскільки суд оцінив всі вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4