ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1235/21 Номер провадження 11-кп/814/879/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника ДУ
«Надержинщинська виправна колонія №65» ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції з ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)» матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку, м. Полтава, українки, громадянки України, освіта - середня спеціальна, мешканки, АДРЕСА_1 , судимої:

1) 08.06.2004 року Київським районним судом м. Полтава за ст. 296 ч.2, 189 ч.3, 76, 153 ч.2, 357 ч.3, 70, 103, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, штраф 510 грн.

2) 15.05.2006 року Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 185 ч.2 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

3) 27.02.2007 року Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 185 ч.2, 309 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

4) 21.03.2007 року Київським районним судом м. Полтава за ст. 190 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 71, 70 ч.4 КК України до 5 років 6 місяця позбавлення волі. 06.06.2007 року Апеляційним судом Полтавської області строк скорочено до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнена 29.07.2011 року умовно- достроково на 7 місяців 13 днів з виправної колонії №54.

5) 26.09.2013 року Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 185 ч.2,185 ч.З, 70 ч. 1, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі іспитовим строком 2 роки. 26.11.2014 року Київським районним судом м. Полтава іспитовий строк відмінено та направлено в місця позбавлення волі. Звільнена 13.01.2017 року умовно-достроково на 10 місяців 21 день з виправної колонії №65,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ухвали суду, засуджена ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про її умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона відбула частину призначеного покарання і стала на шлях виправлення.

Задовольняючи клопотання засудженої суд вказав, що засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці, оголошеними подяками, а також позитивними характеристиками самої установи, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, довела своє виправлення, тому до неї можливо застосувати положення ст. 81 КК України і вона підлягає умовно-достроковому звільненню від відбуття не відбутої частини покарання.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 15.06.2021 року про задоволення клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування наведених вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що засуджена ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі отримала 2 заохочення, та перше заохочення отримала 03.01.2020 через більш ніж рік після прибуття до установи та друге заохочення через один рік після першого. Допускала порушення режиму утримання, за що накладалося в слідчому ізоляторі стягнення у вигляді догани.

Вказана кількість заохочень, їх періодичність накладення свідчить про нестабільну поведінку засудженого, і не може свідчити про її безумовну зразкову поведінку та те, що остання довела своє виправлення.

Так, засуджена ОСОБА_7 неодноразово судима за вчинення майнових злочинів та злочинів пов`язаних із наркотичними засобами. Засуджена звільнялася умовно-достроково із установи, після звільнення вчиняла нові злочини.

На переконання прокурора, засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення та потребує додаткового контролю з боку адміністрації колонії.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, засуджену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора та вказували, що засуджена довела свої виправлення та заслуговує на застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення, представника ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)», яка заперечувала щодо задоволення клопотання засудженої, оскільки вона не довела свого виправлення, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вирішила наступне.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином не врахував всі обставини провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що засуджена заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_7 , не відповідає фактичним обставинам провадження та суперечить наявним матеріалам особової справи.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої суду особової справи, вироком Київського районного суду м. Полтави від 15.06.2018 року ОСОБА_7 визнана винуватою за ст.307 ч.2, 69 КК України та засуджена до покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частина майна.

Початок строку відбування покарання, 15.08.2018 року, кінець строку, 06.08.2022 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджена вироком суду від 15.06.2018 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, із застосуванням статті 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, тобто за злочин, який за ступенем тяжкості являється умисним тяжким злочином.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Колегією суддів встановлено, що на час розгляду місцевим судом клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відбула більше 2/3 строку призначеного судом покарання за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Саме відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Зокрема, висновок щодо виправлення засудженого при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про особу засудженого, його поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці і пов`язується з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Так, ОСОБА_7 неодноразово судима за вчинення майнових злочинів та злочинів пов`язаних із наркотичними засобами. Засуджена раніше звільнялася умовно-достроково від відбування покарання, проте належних висновків не зробила та проваджувала вчиняти нові злочини, за які їй призначалась реальна міра покарання.

Відповідно до наявних у особовій справі документів, за період відбуття покарання у державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23», ОСОБА_7 заохочень не мала, до праці не залучалася, допустила порушення вимог режиму утримання, а саме під час обшуку виявлено та вилучено грошові кошти, стягнення погашено в установленому законом порядку однак характер допущених порушень свідчить про небажання засудженої поліпшити свою поведінку.

Разом з цим, засуджена ОСОБА_7 з 21.09.2018 відбуває покарання в ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)».

Згідно наданої апеляційному суду довідки про заохочення та стягнення за підписом начальника відділення СПС №2 ОСОБА_9 за час відбування покарання у ДУ «Надержинщинська виправна колонія (№65)» засуджена ОСОБА_7 має три заохочення у виді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим Кодексом України та «Правилами внутрішнього розпорядку», а також дотримання трудового розпорядку, останнє отримано нею 01.10.2021.

Згідно характеристики від 05.05.2021 року засуджена ОСОБА_7 характеризується добре, дотримується правил відбування покарання та вимог безпеки праці, стягнення відсутні, працевлаштована швачкою, до роботи відноситься добре, поставлені завдання та норму виробітку виконує. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але потребує контролю представників адміністрації.

Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належний догляд.

Згідно статті 110 КВК України соціальні зв`язки з рідними підтримає шляхом телефонних розмов.

Згідно вироку суду від 15.06.2018 має позов у сумі 20681,09 грн. Має виконавчий лист, який надійшов до установи на суму 20681,09 грн., який відшкодовує із заробітної плати.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно матеріалів особової справи, рішеннями адміністративних комісій установи було вирішено, що засуджена ОСОБА_7 не заслуговує на зміну умов тримання у виді переведення до дільниці соціальної реабілітації за відбуттям 1/3 призначеного строку покарання відповідно до протоколу № 32 від 06.12.2019, на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким відповідно до протоколу № 21 від 06.08.2020 та 06.04.2021 року про застосування щодо неї ст. 81 КК України, оскільки ОСОБА_7 не досягла необхідного ступеню виправлення.

Наведене дає підстави колегії суддів вважати, що засуджена ОСОБА_7 за такий короткий строк після відмови адміністрації виправної колонії не направляти матеріали до суду щодо умовно-дострокового звільнення останньої в повній мірі не могла довести належним чином своє виправлення.

Наявність у засудженої 3 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які отримані ним упродовж останніх двох років, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та лише свідчить про позитивні тенденції в поведінці засудженої ОСОБА_7 .

Вищевикладене свідчить про те, що засуджена ОСОБА_7 належним чином не довела свого виправлення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав оцінку та не взяв до уваги тому, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженою призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку про достатність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційною інстанцією, якою в задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.

Відповідно апеляційна скарга прокурора про скасування ухвали суду з наведених в ній мотивів підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4