Ухвала
31 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 358/1929/18
провадження № 51-2853 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 вказаної статті.
У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Однак засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі хоча і покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, проте не конкретизує яких саме порушень допустилися суди, розглядаючи кримінальне провадження щодо нього та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування або зміни касаційним судом оскаржуваних рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 414, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
При цьому, засудженим не вказано, які конкретно доводи його апеляційної скарги у порушення ст. 419 цього Кодексу належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, суд апеляційної інстанції та на які з них не надав відповіді.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.
Положеннями ст. 436 КПК, визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, засуджений у своїй касаційній скарзі порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень щодо нього та одночасно залишення без зміни вироку суду першої інстанції в частині визнання його винуватим за вчиненні кримінальні правопорушення.
До того ж зазначені вимоги не узгоджуються з мотивувальною частиною його скарги, де засуджений висловлює думку з приводу направлення даного кримінального провадження для повторного розгляду до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, вимоги засудженого суперечливі, не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК. З огляду на це, засуджений має чітко зазначити про те, яке саме рішення повинен прийняти Суд, з урахуванням положень вказаної статті.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються, проте засудженим не додано до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, а лише знеособлену роздруківку отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якої вбачається, що обвинуваченим є ОСОБА_3, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати особу та ксерокопію ухвали суду апеляційної інстанції.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року щодо нього, залишити без руху та надати йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3