Номер провадження: 11-кп/813/608/22
Номер справи місцевого суду: 946/1181/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,

представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та представника малолітньої потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2021 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України у кримінальному провадженні № 0001019,-

установив
Зміст оскарженого судового рішення
До Ренійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2021 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд мотивував своє рішення тим, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не відповідають зазначеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення.
Крім того, потерпілі вибули з під опіки КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» ще до вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 . Тобто на стадії судового розгляду фактично не можливо встановити, а ні місце знаходження дітей, ані їх опікунів (усиновлювачів), що унеможливить розгляд кримінального провадження по суті відповідно до вимог КПК України, а саме неможливість належного сповіщення потерпілих, законних представників (опікунів, усиновлювачів) про дату, час і місце судових засідань.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє письмове повідомлення ОСОБА_8 , а також його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 про факт і результати негласної слідчої дії (що є порушенням ч.2ст.253 КПК - повідомлення про втручання в приватне життя має бути протягом 12 місяців, але не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом).
Одночасно постановою про призначення групи прокурів від 20.01.2021, у кримінальному провадженні № 0001019 від 25.08.2020, групу прокурорів фактично не призначено, оскільки, в резолютивній частині постанови вказано про призначення групи прокурорів: ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у кримінальному провадженні № 0001270 від 06.12.2020. Тобто вказана постанова винесена взагалі в рамках іншого кримінального провадження, під іншим номером та датою. Таким чином ОСОБА_19 не мав повноважень за затверджувати та передавати обвинувальний акт до суду.
Також в матеріалах доданих до обвинувального акту не має висновку експертизи, яка призначена ухвалою від 10.02.2021 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (а.с.61-64 том № 1).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та надмірним формалізмом.
В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду стосовно необхідності вручення обвинувального акту захисникам ОСОБА_10 та ОСОБА_15 не може бути підставою для повернення обвинувального акту оскільки вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 здійснювалось в присутності його захисника ОСОБА_9 та було дотриману одну з основних засад кримінального провадження забезпечення права на захист.
Висновок суду, що потерпілі вибули з під опіки КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» ще до вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 не є підставою для повернення обвинувального акту оскільки, під час здійснення досудового розслідування при допитах працівників та посадових осіб КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», жодною особою не було повідомлено про факт вибуття малолітніх потерпілих з вищевказаного закладу, а про факт вибуття потерпілих стало відомо лише під час проведення підготовчого судового засідання 04.03.2021 року.
Крім того, висновок суду що прокурор ОСОБА_19 не мав повноважень за затверджувати та передавати обвинувальний акт до суду, є неспроможним оскільки на думку прокурора постанови про призначення групи прокурорів які містяться в кримінальному провадженні підписані уповноваженими особами, технічна описка, яка міститься у постанові від 28.05.2021 року жодним чином не свідчить про відсутність повноважень прокурора щодо здійснення процесуального керівництва.
Посилання суду як на підставу для повернення обвинувального акту, відсутність висновку експертизи, яка призначена ухвалою від 10.02.2021 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області є неприйнятними, через те що вказана ухвала була винесена судом після завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів сторонам для ознайомлення.
За результатами розгляду апеляційної скарги , прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу районного суду, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Адвокат вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зазначені в ухвалі мотиви повернення обвинувального акта прокурору, не є підставами для його повернення.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, представників потерпілих, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви апеляційного суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Пункт 13 ч.1 ст.3 КПК України передбачає, що обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.
Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.
Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.
Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.
Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.
Щодо висновків районного суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Окрім іншого, відповідно до п.3 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: анкетні відомості кожного потерпілого, у тому числі і місце проживання, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
Мотивуючи прийняте рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд послався на його невідповідність вимогам ст.291 КПК, зокрема зазначив наступне:- в обвинуваченому акті невірно відображені відомості про адресу місця проживання малолітніх потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ;
- всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті чітко не вказано кваліфікуючі ознаки, за якими обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема не зазначені дати, час, місце, вид, спосіб, наслідки та інші дані, щодо інкримінованих кваліфікуючих ознак, що дало б змогу зіставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із формулюванням обвинувачення.
Апеляційний суд не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, з огляду на таке.
Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, він у достатній мірі відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону.
В обвинувальному акті зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, відомості про потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в тому числі і відомості щодо адреси їх реєстрації та проживання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення надавалися додаткові відомості щодо місця знаходження малолітніх потерпілих, оскільки ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 були усиновлені та вибули з КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» (а.п. 129-131).
Апеляційний суд звертає увагу, що складаючи обвинувачений акт, орган досудового розслідування зазначив в ньому відомості щодо місця проживання потерпілих, які були встановлені на стадії досудового розслідування, а той факт, що в подальшому потерпілі могли змінити місце проживання не вказує на недотримання слідчим та прокурором вимог процесуального закону, які регламентують порядок складання обвинувального акта.
Як убачається з матеріалів справи, суд не направляв судових повісток потерпілим про виклик у підготовче судове засідання на 27.09.2021 року, але повідомив їх представників: ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 (т. 2 а.п. 77).
Після чого, 11.10.2021 року, суд провів підготовче судове засідання без участі ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а в оскаржуваній ухвалі в обґрунтування свого висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору послався на те, що зазначені в обвинувальному акті адреси місця проживання потерпілих є невірними.
За таких підстав, оскільки районний суд не вжив всіх можливих заходів щодо належного сповіщення потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про день та час розгляду кримінальногопровадження, та незважаючи нате, що права та законні інтереси потерпілих у судовому засіданні були представлені їх представниками, апеляційний визнає доводи апеляційних скарг обґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що у разі наявності у суду підтвердження про належне сповіщення потерпілого, в тому числі і у разі неотримання потерпілим викликів суду за адресою, яка була встановлена на стадії досудового розслідування, однак він не з`являється в судові засідання, таку поведінку потерпілого слід сприймати як небажання останнього брати участь в розгляді справи, а тому неявка потерпілого до суду, в такому разі, та більш того за присутності в судовому засіданні представника потерпілого, не перешкоджає проведенню судового засідання. Відкладення в такому випадку розгляду справи, та очікування на явку потерпілого, не буде відповідати вимогам ст.28 КПК та не сприятиме виконанню положень ст.2 КПК України.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод; ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Апеляційний суд визнає безпідставними висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України з посиланням на невірну кваліфікацію дії обвинуваченого, оскільки в даному випадку суд фактично вдався до оцінки доказів та кваліфікації обвинуваченого, що не відповідає положенням ст.314 КПК України. Крім того, поза увагою суд залишив вимоги процесуального закону відносно того, що суд має розглядати обвинувальний акт в межах висунутого обвинувачення, а питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого має вирішуватися за результатами судового розгляду.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, є безпідставними.
Посилання суду першої інстанції на одну з підстав повернення обвинувального акту, а саме, відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_6 щодо затвердження, підписання та передання обвинувального акту до суду у зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні групу прокурорів фактично не призначено є неприйнятними.
Як вбачається з обвинувального акту та долучених до нього матеріалів, а саме витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001019 від 25.08.2020 прокурор ОСОБА_6 входив до складу групи прокурорів які здійснюють процесуальне керівництво в рамках даного кримінального провадження з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Крім того, висновки суду щодо відсутності повноважень у прокурора ОСОБА_6 , суперечать власній позиції, адже зазначений прокурор був допущений до участі у розгляді кримінального провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 зазначив, що постанова про призначення групи прокурорів від 20.01.2021 року, а саме її резолютивна частина містить технічну помилку номеру та дати кримінального провадження що в подальшому було виправлено керівником окружної прокуратури.
При цьому, на думку апеляційного суду посилання суду першої інстанції на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 року є недоцільним, оскільки у вказаному судовому рішенні мова йде про інші обставини.
Апеляційний суд не приймає до уваги висновок суду щодо затвердження обвинувального акту неуповноваженою особою, оскільки обвинувальний акт затверджений прокурором, який входить до групи прокурорів зазначеного кримінального провадження, в матеріалах провадження містяться відповідні процесуальній документи, досліджені апеляційним судом.
Посилання суду першої інстанції щодо невручення обвинувального акту захисникам ОСОБА_10 і ОСОБА_15 є неприйнятними, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта, зокрема, додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
При цьому, надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (ч. 4 ст. 291 КПК України).
Відповідно до змісту положень ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.
До обвинувального акта додано розписку підозрюваного про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Тобто, до обвинувального акту додано всі передбаченні ст. 291 КПК України документи.
При цьому слід відзначити, що факт отримання підозрюваним копії обвинувального акта з додатками за відсутності на той час поряд з цією особою інших його захисників (адвоката ОСОБА_15 та ОСОБА_10 ) жодним чином не пов`язане із порушенням його процесуального права на захист, оскільки обвинувальний акт з реєстром був вручений обвинуваченому та його захиснику ОСОБА_9 . Крім того, своїм підписом у розписці підозрюваний лише засвідчує факт надання (вручення) йому прокурором процесуальних документів та при цьому законодавець жодним чином не зобов`язує підозрюваного виражати будь-яку особисту позицію у кримінальному провадженні, яка потребувала б погодження його дій із захисником. КПК України не передбачає обов`язкової спільної одночасної участі підозрюваного та його захисника при врученні їм копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
У разі встановлення під час судового розгляду факту порушення права ОСОБА_8 на захист внаслідок проведення досудового розслідування без захисника, участь якого була обов`язкова, чи порушення вимог КПК при відкритті матеріалів досудового розслідування стороні захисту, суд дає оцінку цим обставинам у контексті допустимості доказів з урахуванням положень ст. 86, 87 КПК України при прийняті рішення за результатами судового розгляду.
Щодо підстави повернення обвинувального акту прокурору через невиконання ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 10.02.2021 року про проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи, апеляційний суд зазначає наступне.
Вказана ухвала слідчого судді була винесена 10.02.2021 року, в той час відповідно реєстру матеріалів долученого до обвинувального акту, 10.02.2021 року підозрюваному та його захиснику в порядку ст. 290 КПК України повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Здійснення будь-яких процесуальних дій після завершення досудового розслідування чинним КПК не передбачено.
Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, та відповідно до ст. 314 КПК України, надання оцінки доказів під час проведення підготовчого судового засідання не передбачено.
Таким чином, невиконання ухвали про проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи, винесеної на стадії закінчення досудового розслідування не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурора, при цьому сторона захисту не позбавлена права заявити клопотання в порядку передбаченому ст. 332 КПК України для проведення експертизи за ухвалою суду.
Повертаючи обвинувальний акт з вищевказаних підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства, рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні прийнято передчасно, всупереч вимогам кримінально-процесуального закону без пловного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що як наслідок призводить до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та принципу дотримання розумних строків.
Крім того, підстави для повернення обвинувального акту, наведені судом першої інстанції в ухвалі, є надуманими також з огляду на таке.
Після 17.02.2021 року обвинувальний акт прокурором не змінювався. Відтак суд першої інстанції, повторно повертаючи обвинувальний акт, щодо ОСОБА_8 , припустився порушення положень ч. 3 ст. 415 КПК, якими передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення апеляційною інстанцією, є обов`язковими для першої інстанції при новому розгляді.
Таким чином, висновки в ухвалі щодо невідповідності обвинувального акту вимогам закону, які тягнуть його повернення прокурору, підтвердження не знаходять, так як при апеляційному розгляді було встановлено, що доводи апеляційної скарги прокурора та адвоката ОСОБА_12 про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України знайшли підтвердження. Обвинувальний акт повернутий прокурору з підстав, які не передбачені п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.
При таких обставинах, відповідно до положень ст.ст.407,409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг знайшли підтвердження, ухвала суду першої інстанції має бути скасована та призначений новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, так як висновки в ухвалі суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а обвинувальний акт повернений прокурору без дотримання приписів кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 291, 376, 403, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_12 задовольнити.
Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019 від 25.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків скасувати і призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4