Ухвала
іменем України

13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 478/1000/20
провадження № 51-5756ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року.
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 квітня

2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ст. 395 цього Кодексу до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок районного суду щодо нього без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить переглянути зазначені рішення нижчестоящих судів у касаційному порядку.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі не посилається на жодну з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень та не наводить правового обґрунтування їх незаконності, як він мав зробити відповідно до вимог

статей 412414 КПК.
Засуджений у касаційній скарзі не зазначив, які норми матеріального і процесуального закону порушили місцевий та апеляційний суди, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність, обгрунтованість та справедливість вироку й ухвали, і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування цих судових рішень із огляду на положення статей 284, 370, 404 і 419 КПК та ч. 3 ст. 185 і ст. 395 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не вказано,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотань, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також засуджений не вказав, яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,

не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Засуджений у касаційній скарзі не зазначив, чи подавав до апеляційного суду клопотання про забезпечення його участі під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі засудженого, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість засуджений вказує на неповноту судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
У касаційній скарзі відсутні вимоги до суду касаційної інстанції, які би узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі не зазначив, чи бажає брати участь

у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3

ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3