Дата документу 12.10.2021 Справа№ 317/1465/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1465/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1496/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка, Донецької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання у Державній установі «Біленківська виправна колонія № 99», раніше судимий:
07 листопада 2016 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном строком на 1 рік;
19 березня 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.1 ст.309 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 17 листопада 2016 року та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
05 серпня 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.2 ст.309 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 19 березня 2019 року та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;
21 серпня 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.249, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 19 березня 2019 року та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;
08 листопада 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 21 серпня 2019 року, більш суворим та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців;
23 грудня 2019 року Іллічівським районним судом м.Маріуполь Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом, поглинення менш суворого покарання, за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 08 листопад 2019 року та призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.391 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Біленьківська випрана колонія (№99)»,

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 23 грудня 2019 року Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 23 грудня 2019 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Строк покарання відраховувати з 02 липня 2021 року. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст.63, 71 КК України.

Так, відповідно до положень ст.63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України, суд не має права призначати покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкцією ст.391 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Таким чином, суд першої інстанції порушив вказані вимоги та призначив ОСОБА_6 покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, що менше мінімального строку, передбаченого для цього виду покарання.

Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року, при застосуванні ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

На день ухвалення оскаржуваного вироку невідбута ОСОБА_6 частина покарання складала 1 рік 5 місяців 18 днів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 23 грудня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 08 листопада 2019 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з 21 серпня 2020 року відбуваючи покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Біленьке, вул.Запорізька, 32, будучи підданим 06 квітня 2021 року стягненню у виді переведення на 2 місяці до приміщення камерного типу за порушення вимог режиму відбування покарання, продовжив умисно систематично порушувати встановлений режим відбування покарання та не виконував законні вимоги адміністрації установи, у зв`язку з чим до нього застосовувались заходи стягнення, зокрема за невиконання вимог персоналу УВП 09 квітня 2021 року, 10 квітня 2021 року, 11 квітня 2021 року, 12 квітня 2021 року, 14 квітня 2021 року оголошено суворі догани.
Крім того, 13 квітня 2021 року о 05 годині 25 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні камерного типу № 13 ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» за адресою: с.Біленьке, вул.Запорізька, буд.32, Запорізького району Запорізької області, в категоричній формі відмовився від виконання законної вимоги працівника адміністрації заступника начальника ВСВПР ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_9 про здійснення вологого прибирання, будучи згідно графіку чергувань черговим по камері та забезпеченим належним інвентарем, за що 15 квітня 2021 року засудженому ОСОБА_6 оголошено сувору догану.
Крім того, 15 квітня 2021 року о 05 годині 20 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні камерного типу № 13 ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» за адресою: с.Біленьке, вул.Запорізька, буд.32, Запорізького району Запорізької області, в категоричній формі відмовився від виконання законної вимоги працівника адміністрації начальника ВНіБ ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_10 про здійснення вологого прибирання, будучи згідно графіку чергувань черговим по камері та забезпеченим належним інвентарем.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців волі, суд не звернув увагу на положення ч.2 ст.63 КК України, відповідно до якої, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, суд не має права призначати покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкція ст.391 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Таким чином, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, що є меншим ніж мінімальний строк, передбачений для цього виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Окрім того, є слушними, посилання прокурора на неправильне застосування судом положень ст.71 КК України та неврахування судом положень п.25 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року.

Так, вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Як вірно зазначив прокурор в апеляційній скарзі, на день ухвалення оскаржуваного вироку невідбута ОСОБА_6 частина покарання у виді позбавлення волі складала 1 рік 5 місяців 18 днів.

Проте, з вироку суд першої інстанції убачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі положень ст.71 КК України, помилково врахував невідбутою частиною покарання увесь строк призначеного ОСОБА_6 за попереднім вироком покарання, призначивши останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, що суперечить вимогам вищевказаної статті та є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліку у наркологічному диспансері, у психіатра та інших обліках), раніше засуджений.
Обставинами, що пом`якшують покарання, колегією суддів враховується його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ст.391 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 23 грудня 2019 року і остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ст.391 КК України в частині призначеного останньому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполь Донецької області від 23 грудня 2019 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк строком 2 роки.

Строк відбування покарання відраховувати з 02 липня 2021 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3