Справа № 373/2018/15-к
Номер провадження 1-кп/373/2/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000703 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лецьки Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, перебуваючого на обліку як безробітний, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, пільг не має, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Мала Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, пільг не має, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2003 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 12 лютого 2004 року до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Маневичівського районного суду Волинської області від 25 червня 2007 року за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2003 року, відповідно до якої остаточна міра покарання визначена 4 роки 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, відбув покарання,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Переяслав-Хмельницького Київської області, українки, громадянки України, пільг не має, проживаючої по АДРЕСА_3 , раніше не судимої,
в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
встановив:

ОСОБА_3 в ніч із 12 на 13 листопада 2014 року, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домогосподарства АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_9 , де шляхом пошкодження навісного замка проникли до гаражного приміщення, звідки таємно викрали 16 листів металопрофілю зеленого кольору, розміром 1,5 на 1,17 м, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3680 грн 00 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч з 15 на 16 лютого 2015 року (точного часу не встановлено) обвинувачений ОСОБА_3 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домогосподарства АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_10 , де шляхом пошкодження металопластикового вікна проникли до літньої кухні, звідки таємно викрали телевізор марки «LG», кавоварку марки «Lolita», кухонний комбайн марки «Toshiba», хлібопічку марки «Мулінекс», 20 кг цукру та 20 пачок цигарок марки «Winston». В подальшому, за допомогою ключа, який знаходився в замку, проникли до приміщення сараю, звідки таємно викрали газонокосарку марки "Honda" та садовий оприскувач марки "Sadko GMD-6014", за приміщенням літньої кухні, під навісом таємно викрали електростанцію марки «Honda ЕВ 3000», заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 25897 грн 50 коп. Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч із 12 на 13 квітня 2015 року близько 01 години ОСОБА_3 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замка воріт, проникли на територію насосної станції № 71 Трубізького міжрайонного управління водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України, що розташована на узбережжі р.Дніпро, в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, після чого шляхом пошкодження замка вхідних дверей проникли до приміщення станції, звідки таємно викрали трансформатор збудження марки «Т 25/31», заподіявши Трубізькому міжрайонному управлінню водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України матеріальну шкоду на суму 18 675 грн. 00 коп.

ОСОБА_4 , засуджений вироком апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2003 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 12 лютого 2004 року до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Маневичівського районного суду Волинської області від 25 червня 2007 року за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2003 року, відповідно до якої остаточна міра покарання визначена 4 роки 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

В ніч з 15 на 16 лютого 2015 року (точного часу не встановлено) обвинувачений ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домогосподарства АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_10 , де шляхом пошкодження металопластикового вікна проникли до літньої кухні, звідки таємно викрали телевізор марки «LG», кавоварку марки «Lolita», кухонний комбайн марки «Toshiba», хлібопічку марки «Мулінекс», 20 кг цукру та 20 пачок цигарок марки «Winston». В подальшому, за допомогою ключа, який знаходився в замку, проникли до приміщення сараю, звідки таємно викрали газонокосарку марки "Honda" та садовий оприскувач марки "Sadko GMD-6014", за приміщенням літньої кухні, під навісом таємно викрали електростанцію марки «Honda ЕВ 3000», заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 25897 грн 50 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч із 12 на 13 квітня 2015 року близько 01 години ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замка воріт, проникли на територію насосної станції № 71 Трубізького міжрайонного управління водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України, що розташована на узбережжі р.Дніпро, в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, після чого шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до приміщення станції, звідки таємно викрали трансформатор збудження марки «Т 25/31», заподіявши Трубізькому міжрайонному управлінню водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України матеріальну шкоду на суму 18 675 грн. 00 коп.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в ніч із 12 на 13 квітня 2015 року близько 01 години за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої були виділені в окреме провадження, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замка воріт, проникли на територію насосної станції № 71 Трубізького міжрайонного управління водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України, що розташована на узбережжі р.Дніпро, в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, після чого шляхом пошкодження замка вхідних дверей проникли до приміщення станції, звідки таємно викрали трансформатор збудження марки «Т 25/31», заподіявши Трубізькому міжрайонному управлінню водного господарства Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України матеріальну шкоду на суму 18 675 грн. 00 коп.

По суті пред`явленого обвинувачення в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав. Показав, що працював у 2013 році в таксі у ОСОБА_11 . В 2015 році вже працював у Києві. Знає особу, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження. Чи возив з ним металопрофіль, не пам`ятає. Чи був у 2013-2014 роках у с. Віненці та Лецьки, не пам`ятає. З ОСОБА_4 познайомився вже після арешту. Разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніколи не їздив. На насосній станції був тільки в дитинстві.
По суті пред`явленого обвинувачення в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 винним себе не визнав. Показав, що працював в таксі у ОСОБА_12 на належному їй автомобілі Део з 2013 року по момент, коли прийшли працівники поліції по даним обставинам. ОСОБА_3 не знав, познайомився з ним в міліції. Можливо, колись і возив ОСОБА_13 або ОСОБА_3 , не може сказати. Всі закази на таксі були через диспетчера. ОСОБА_5 підвозив з дому на роботу як підлеглий. ОСОБА_10 знав, бо проживає з нею в одному селі. На насосній станції ніколи не був.
По суті пред`явленого обвинувачення в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувачена ОСОБА_5 вину не визнала та показала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає, тому що вони працювали у неї в таксі. Вона була керівником служби таксі «5-18-80» до 2016 року. ОСОБА_4 працював за договором на автомобілі Део, який належав їй (автомобіль куплено у 2011 році), ОСОБА_3 працював недовго. Автомобілі не були закріплені за водіями. Можливо, в той день, коли викрадали трансформатор, ОСОБА_4 і працював на даному автомобілі. Ніколи не їздила разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 куди інде.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, подія кримінального правопорушення (злочину) та винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення (злочину) доводиться показаннями потерпілих, свідків, документами.
Зокрема:
- заявою начальника Переяслав-Хмельницької дільниці Трубізького міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області ОСОБА_16 про вчинення кримінального правопорушення (т.1, а.с.229);
- протоколом огляду місця події від 13 квітня 2015 року (т.1, а.с.230-235), в ході якого була оглянута територія Циблівської насосної станції № 71 Трубізького міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області (а.с.230-235);
- довідкою Трубізького міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області № 82 від 10 липня 2015 року (т.1, а.с.237), в частині вартості одного трансформатора збудження;
- рапортом оперативного чергового Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області від 13 листопада 2014 року (т.7, а.с.202), відповідно до якого 13 листопада 2014 року о 16 год. 10 хв. до чергової частини Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_17 про те, що в ніч на 13 листопада 2014 року невідома особа пошкодила замок в дверях до сараю по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_9 ;
- заявою ОСОБА_9 від 14 листопада 2014 року про надання дозволу на огляд належного їй домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_4 (т.7, а.с.203);

- протоколом огляду місця події від 14 листопада 2014 року (т.7, а.с.204-206), в ході якого було оглянуте подвір`япо АДРЕСА_4 ;
- заявою ОСОБА_10 від 15 лютого 2015 року про надання дозволу на огляд належного їй домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_5 (т.7, а.с.207);

- протоколом огляду місця події від 16 лютого 2015 року (т.7, а.с.208), відповідно до якого було оглянуто подвір`я по АДРЕСА_5 ;
- довідкою про ознайомлення з результатами ОТЗ № 2 згідно ухвали слідчого судді Апеляційного суду м.Києва № 01-942т від 02 лютого 2015 року по мобільному номеру НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_18 за період часу з 07 лютого 2015 року по 22 лютого 2015 року в рамках ОРС «Захист» № 23/22/14 від 07 вересня 2015 року (т.1, а.с.222-228).
З висновку судово-психіатричного експерта № 102 від 24 лютого 2016 року (т.3, а.с.38-41) вбачається, що ОСОБА_3 страждає та страждав під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії, на емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного походження (наслідки перенесеної ЧМТ та стану асистології, хронічної інтоксикації психоактивними речовинами). Проте ступінь цих проявів такий, що він при здійсненні інкримінованих йому діянь і в даний час міг і може усвідомлювати свої та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні відмовилася давати показання, зазначивши, що будь-яких претензій до обвинувачених не має. Цивільний позов подавати не буде. Відповідаючи на запитання учасників справи, підтвердила факт викрадення в неї 16 листів металопрофілю.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні відмовилася давати показання, зазначивши, що будь-яких претензій до обвинувачених не має. Цивільний позов подавати не буде.
Представник потерпілої юридичної особи Трубізького міжрайонного управління водного господарства Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області Державного агентства водних ресурсів України ОСОБА_16 , показав, що у 2015 році насосна станція № 71 була під напругою. Однак на тій ділянці, де сталася крадіжка, напруги не було. Приміщення було під замком. Йому зателефонував машиніст та повідомив, що сталася крадіжка, в тому числі й, серед іншого, одного трансформатора збудження.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що близько трьох-чотирьох років тому назад (ніби навесні) йому зателефонувала особа, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження, та запропонував придбати 14-16 штук профілю. Дана особа приїздила із ОСОБА_20 . Профіль був темно-зеленого кольору, новий, отворів на ньому не було. Йому не повідомили, що профіль був крадений.
Свідок ОСОБА_21 показав суду, що йому зателефонувала особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та попросив перевезти профнастил. Він забирав дану особу на полі біля с.Лецьки, з особою був і ОСОБА_22 . Відвіз їх до ОСОБА_23 . Профнастил був зеленого кольору, запакований, ребристий, розміром 1 м х 1,2 м.
Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 показали суду, що працювали на насосній станції в с.Циблі машиністами та охороняли об`єкт. Перша крадіжка сталася в ніч із 09 на 10 квітня. Крадії «розкурочили» один двигун та забрали один трансформатор, вирубали обмотку вагою близько 4-5 кг. Зникнення цих деталей вони помітили вранці та повідомили про крадіжку начальнику, який викликав поліцію. Були на дверях збиті замки. Вони повісили нові. Друга крадіжка сталася в ніч із 11 на 12 квітня. Знову були збиті замки та зникло два трансформатори, вагою по 350 кг, обмотка. Вивезли на легковому автомобілі з причепом, бо на вулиці були характерні сліди. Трансформатори були робочі, останній раз їх включали у 2004 році;

Свідок ОСОБА_26 показав суду, що особа, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження, приносив йому обмотку з обпаленої міді, вагою близько 100 кг. Це було приблизно 4 роки назад, на ОСОБА_27 . Також приносив солярку. Скільки коштів за йе він віддав, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_28 показав суду, що двічі на пункт прийому по АДРЕСА_6 здавали обпалену мідь та чорний метал особа, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 . На чому вони привозили метал, не бачив.

Свідок ОСОБА_29 показав суду, що 20 лютого 2014 року працював водієм на маршрутці, їхав на ОСОБА_30 . До нідійшов ОСОБА_31 та взяв номер телефону. Зателефонував йому після обіду та запропонував придбати електростанцію за 2500 грн. Привіз увечері, жінка віддала йому гроші. На наступний день приїхала поліція та забрала у нього електростанцію.

Захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 13 квітня 2015 року та фотоілюстрації до нього, зважаючи на те, що зазначені в ньому поняті не проживають в с. Циблі, що вбачається із довідки сільської ради, що свідчить про фальсифікацію протоколу, та фотографування проводив слідчий ОСОБА_32 , який не зазначений в протоколі огляду.

Захисник ОСОБА_33 підтримала клопотання адвоката ОСОБА_6 , зазначивши, що протокол не відповідає нормам ст. 104 КПК України.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Прокурор вважає, що протокол огляду відповідає нормам КПК, істотних порушень при його складанні не допущено.

Питання визнання доказів недопустимими суд вирішував у порядку ч. 1 ст. 89 КПК України, зважаючи на зміст клопотань про визнання доказів недопустимими, їх обгрунтування та норми ст.87 та ст. 89 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. І вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, суд має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим
Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої статті 87 КПК України дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
У відповідності до норм ст. 223 та ст.237 КПК України, присутність понятих при огляді місця події не є обов`язковим.
Тому посилання захисника ОСОБА_6 на участь при огляді в якості понятих двох осіб, які можливо не проживають в с. Циблі, не може бути підставою для визнання протоколу огляду недопустимим. Доказів їхньої особистої заінтересованості в результатах кримінального провадження судом не встановлено.
Результати огляду місця події зафіксовані у протоколі та фототаблиці як додатку до нього, які відповідають вимогам ст. 103-105 КПК України. В протоколі зазначено, що здійснюється фотографування за допомогою фотоапарата «Canon». Не зазначення в протоколі огляду як учасника слідчого ОСОБА_34 , який входив до групи слідчих та склав обвинувальний акт в даному кримінальному провадження, не є достатньою підставою визнання такого протоколу недопустимим. Отже, підстав вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події 13 квітня 2015 року та фототаблиці до нього суд не вбачає.

Таким чином, дослідженні докази суд вважає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємозв`язаною для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зокрема, сукупність досліджених доказів не є достатньою та взаємозв`язаною для доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Жоден з досліджених судом доказів не доводять її причетність до вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Частина 3 цієї статті закріплює, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, сукупність досліджених доказів є достатньою та взаємозв`язаною для доведеності винуватості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Обставини вчинення даного кримінального правопорушення (злочину) встановлені та підтвердженні матеріалами кримінального провадження.
Позицію обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд розцінює як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчиненні дії, зважаючи на те, що вони є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, спростовуються наведеними вище доказами в сукупності.
Суд виключає з обвинувачення вказівку в обвинувальному акті на наявність повторності в діях ОСОБА_3 при вчинені крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 , оскільки станом на 13 листопада 2014 року ОСОБА_3 вважався не судимим, а був засудженим лише вироком суду від 08 квітня 2015 року.
Разом з тим, таке виключення не впливає на кваліфікацію дій останнього.
Крім того, виправдання обвинуваченої ОСОБА_5 також не впливає на кваліфікацію дій обвинувачених, оскільки їхні дії кваліфіковані за попередньої змовою або один з одним, або з особою, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження.

Таким чином, злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, не встановлено.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, негативгну характеристику з місця проживання, ту обставину, що шкода потерпілим не відшкодована, і приходить висновку призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті.
Враховуючи особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає можливим його перевиховання без ізоляції від суспільства і приходить до висновку звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
З висновку судово-психіатричного експерта № 102 від 24 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 страждає та страждав під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії, на емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного походження (наслідки перенесеної ЧМТ та стану асистології, хронічної інтоксикації психоактивними речовинами). Проте ступінь цих проявів такий, що він при здійсненні інкримінованих йому діянь і в даний час міг і може усвідомлювати свої та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_3 страждає на опійну наркоманію та хронічний алкоголізм та потребує лікування від цього захворювання, протипоказань до такого лікування у нього не виявлено.
Прокурор вважає, що до обвинуваченого необхідно застосувати примусове лікування у відповідності до ст. 96 КК України.
Разом з тим, відповідно до ст. 96 КК України, примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
У разі призначення покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі примусове лікування здійснюється за місцем відбування покарання. У разі призначення інших видів покарань примусове лікування здійснюється у спеціальних лікувальних закладах.
Будь-яких фактичних даних, які б підтверджували, що наявна у ОСОБА_3 хвороба становить небезпеку для інших людей, не встановлено.
Крім того, станом на жовтень 2021 року у суду відсутні дані щодо перебування останнього на обліку у лікаря психіатра чи нарколога та дані, що підтверджують незадовільний стан його здоров`я.
Таким чином, зважаючи на вищезазначене в сукупності, суд вважає, що станом на 23 жовтня 2021 року достатніх доказів необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_3 примусового лікування не встановлено.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК Українияк таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, не встановлено.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, ту обставину, що шкода потерпілим не відшкодована, і приходить висновку призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті.
Враховуючи особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має малолітню дитину, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає можливим його перевиховання без ізоляції від суспільства і приходить до висновку звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Представник потерпілої особи ОСОБА_16 звернувся до суду із цивільним позовом (т.1, а.с.91-94) та просить стягнути із обвинувачених на користь Трубізького міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області матеріальну щкоду, заподіяну злочином, в розмірі 588025 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 цієї статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, в межах висунутого обвинувачення та заявлених позовних вимог, оцінивши додані до цивільного позову докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення визнані винуватими по епізоду крадіжки з насосної станції лише одного трансформатора збудження, вартість якого становить 18675 грн., тому позов слід задовольнити саме на суму його вартості - 18675 гривень.
Клопотання про обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не подавалося.
Питання речових доказів вирішується у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України визнати невинуватою та виправдати за недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Поновити ОСОБА_5 у всіх правах, обмежених під час кримінального провадження.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановити іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановити іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов Трубізького міжрайонного управління водного господарства задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Трубізького міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області по 9337 (дев`ять тисяч триста тридцять сім) гривень 50 коп. з кожного.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:
листи металопрофілю в кількості 12 штук, - поврентути потерпілій ОСОБА_9 ;
електростанцію «Honda EB 3000», яка була передана на зберігання потерпілій ОСОБА_10 , - залишити в її користуванні.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та може бути отримана іншими учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1