ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2041/21 Справа № 209/1216/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000446 та №00088 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 28.12.2011 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, згідно ч.1 ст.71 КК України частково приєднаний невідбутий строк за вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та остаточно до відбуття покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 19.01.2016 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого неофіційно, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
- 08.02.2018 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначенного за данним вироком покарання частково приєднано невідбутий строк за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.02.2018 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу його затримання.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено і ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, судове рішення щодо якого в апеляційному порядку не оскаржується.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за наступних обставин.
Так, 20.06.2018 року, приблизно о 21 год. 00 хв. , ОСОБА_9 маючи умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, вступив у попередню злочинну змову з раніше знайомим ОСОБА_10 , з метою викрадення майна, яке знаходилось в комірному приміщенні, яке розташоване на другому поверсі четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , що належить потерпілій ОСОБА_11 .
Після чого, 21.06.2018 року, приблизно о 00.30 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи згідно заздалегідь оговореного плану, з метою повторного, таємного викрадення чужого майна, підійшли до будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_10 , згідно розподілених ролей співвиконавців, залишився у вказаному місці з метою здійснення допомоги у подальшому перенесенні та збуті викраденого майна, а ОСОБА_9 , з метою викрадення чужого майна, прийшов до під`їзду №4 буд. АДРЕСА_4 , де, піднявшись на другий поверх та переконавшись у відсутності перехожих та мешканців під`їзду, вирішив повторно, таємно, з корисливою метою заволодіти чужим майном, яке знаходилось у комірному приміщенні на другому поверсі.
З цією метою, 21.06.2018 року, приблизно о 00.40 годин, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний із ОСОБА_10 злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, цілковито усвідомлюючи протиправний злочинний характер своїх дій, розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя - відмички, відчинив двері комірного приміщення, які були замкнені на замок, що перешкоджало вільному доступу сторонніх осіб, та незаконно проник до вказаного приміщення, звідки умисно, повторно, таємно, з
корисливих мотивів викрав: велосипед марки «Titan» блакитного кольору, велосипед марки «Titan» салатного кольору, рушниця для підводного полювання «Зелинка» 45 см. з катушкою, рушниця для підводного полювання «Tiggulio» 50 см. з катушкою, два гарпуна з наконечниками для підводного полювання, два гарпуна з наконечниками для підводного полювання, три гарпуна без наконечників для підводного полювання, насос для закачки підводної рушниці, трубка для підводного полювання, чотирьохзубчатий наконечник гарпуна, трьохзубчатий наконечник гарпуна, наконечник для підводної рушниці, костюм (куртка та брюки) неопреновий для підводного полювання, товщиною 7 мм марки «Sigma//Sab», куртка неопренова для підводного полювання, товщиною 5 мм марки «Sigma//Sab», жилет для підводного полювання, марки «Marlin», перчатки неопренові для підводного полювання, товщиною 5 мм., марки «Marlin», перчатки неопренові для підводного полювання, товщиною 7 мм., кольору хакі, перчатки неопренові для підводного полювання, товщиною 5 мм., чорного кольору, шкарпетки для підводного полювання, товщиною 7мм., марки «Marlin», шкарпетки для підводного полювання, товщиною 9 мм, марки «Marlin», шкарпетки для підводного полювання, товщиною 7 мм., марки «AquaDiscovery», шкарпетки для підводного полювання, товщиною 5 мм., марки «Marlin», куртка «Columbia» розмір «L», горні лижи з кріпленням «Salomon К X-Kart» та лижними чоботами білого кольору фірми «Кіага 50 sensor» та дві лижні палиці, чоботи чоловічі розміром 39 марки «Caterpillar», чоботи чоловічі розміром 40 марки «Walking nature», плащ-палатка зеленого кольору, газовий балон FG- 0230, жіночі мокасини резинові синього кольору 37 розмір, чемодан, виготовлений з тканини синього кольору на колесах, чемодан, виготовлений з тканини сірого кольору на колесах, ласти «Grace taglia XS-S» » синього кольору, тринога телескопічна разом з шампурами 5 шт., круг резиновий надувний сірого кольору, подушка Intex, екран для газової горілки в чохлі, маска для підводного плавання марки «Marlin», мотовило для буя, маска для підводного плавання марки «Іst», дві маски для підводного плавання марки «Intex», чоботи - заброди резинові зеленого кольору, спінінг марки «Deepzone» з катушкою марки KORUNT, спінінг марки «Sensetiv», спінінг білого кольору з катушкою марки KORUNT, спінінг марки Master з катушкою марки KORUNT, документи на пилосос, що не становлять матеріальної цінності для потерпілої, один чобот жіночий, що не становлять матеріальної цінності для потерпілої, знаряддя для підводного полювання, що не становлять матеріальної цінності потерпілої.
Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_9 переніс вищезазначені речі до лісосмуги, яка знаходиться навпроти буд.№14 по вулиці І.Франка в м. Кам`янське, де сховав їх, взяв викрадений велосипед марки "Titan" салатного кольору та пішов до ринку «Дніпро», який розташований по пр.Перемоги в м.Кам`янське, де його згідно попередньої домовленості у заздалегідь обумовленому місці чекав ОСОБА_10 .. Після чого ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 повернулись до лісосмуги навпроти буд. АДРЕСА_4 , у якій ОСОБА_9 попередньо сховав викрадене майно, та разом перевезли частину викраденого майна до місця мешкання ОСОБА_9 , а саме до квартири АДРЕСА_6 та частину викраденого майна до комори, яка належить матері ОСОБА_10 - ОСОБА_12 , яка розташована на 7 поверсі будинку АДРЕСА_7 .
Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_11 , згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 3570-18 від 25.07.2018, майнової шкоди на загальну суму 42 341 гривня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 17.05.2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що з вказаним вироком не згоден, вважає його необгрунтованим, невмотивованим, та таким що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що особисто до під`їзду №4 буд. АДРЕСА_4 він не ходив, у комірне приміщення не проникав, ніяких речей ОСОБА_11 не виносив, і матеріали справи не містять жодного доказу того, що він проник разом із ОСОБА_9 у комірне приміщення, яке належить потерпілій ОСОБА_11 та викрав її речі. Вказує, що дійсно він допомагав обвинуваченому ОСОБА_9 переносити речі, відвозив їх до нього до дому, потім заклав на свої документи велосипед, але про те, що ці речі були викрадені, ОСОБА_9 йому не казав. Тож, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких той зазначав, що крадіжку майна потерпілої ОСОБА_11 вчинив він один, а ОСОБА_10 тільки допоміг перевезти йому речі.
Також обвинувачений звертає увагу на покази свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що в ніч з 20.06.2018 року на 21.06.2018 року в під`їзді освітлення не було, він побачив двох чоловіків, які спускалися сходами з верхнього поверху,речей, окрім ліхтарика у них в руках не було, а на запитання прокурора відповів, що впевнено впізнати тих двох осіб не може. Тож, він не розуміє, яким чином свідок ОСОБА_13 міг впізнати його на фотознімку, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що його в під`їзді не було, а з показів свідка ОСОБА_13 відомо, що в під`їзді було темно.
Наведені факти, на думку апелянта, залишилися поза увагою суду, належної правової оцінки їм не надано, покази обвинуваченого ОСОБА_9 та його покази не спростовані стороною обвинувачення, речові докази судом першої інстанції не досліджувались і не ставилось питання перед учасниками кримінального провадження про доцільність дослідження речових доказів, але суд при постановлені вироку ці обставини залишив поза увагою та визнав його винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 також підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 .
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляції, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю - доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Так відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб які беруть в ньому участь а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин був притягнутий до кримінальної відповідальності і жоден невинуватий не був покараний.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим кодексом. Змагальність кримінального процесу обумовлює особливу роль суду, який є об`єктивним та неупередженим у дослідженні доказів, та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, разом із тим, змагальність не виключає активності суду у дослідженні та перевірці наданих сторонами доказів у справі, яка дозволяє суду об`єктивно оцінювати викладені сторонами правові позиції, усувати сумніви, що виникли у ході судового розгляду, і відповідно, вирішувати кримінально-правовий конфлікт шляхом дотримання встановленої законом процедури постановлення законного, обгрунтованого і вмотивованого рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Висновки суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні і наведених у вироку доказах.
Матеріалами справи з`ясовано, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку в цілому, у справі не допущено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судового засідання та технічного запису судового розгляду, органами досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
З викладеними в апеляції доводами про непричетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованогокримінального правопорушення, колегія суддів погодитись не може. Ці заперечення проти обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.
Як свідчать наявні у кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_10 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив, що на початку літа 2018 року, точно дату він вже не пам`ятає, йому потрібно було їхати на лівий берег міста за документами на скутер. Він знав, що у ОСОБА_14 є мопед і він попросив його відвезти на лівий берег. По дорозі на плотині мопед поламався, вони докатили його до житлового комплексу "Монтана". Там він залишився з мопедом, а ОСОБА_15 сказав, що у нього справи. Вранці ОСОБА_15 повернувся і попросив допомогти перевезти речі. Вони погрузили речі із посадки і перевезли на таксі до квартири ОСОБА_15 , вигрузили і на іншому таксі поїхали додому до нього. Через деякий час приїхали працівники поліції і затримали їх. Кросівки були вилучені у нього, ОСОБА_15 хотів їх викинути, а він попросив залишити йому. Також і грузики для рибалки, вони взагалі здали їх на металолом. Що це грузики для риболовлі він вже дізнався потім. Один велосипед із документами він за проханням ОСОБА_15 заклав до ломбарду, бо він зареєстрований в базі ломбарду. Він не подумав, що велосипед викрадений, бо він був із документами. На відтворенні подій він показував звідки вони грузили речі зі Свідовським та до якого ломбарду він здав велосипед.
Разом з цим, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_10 , суд цілком законно дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина останнього в повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, оприлюдненими і дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у наданих під час судового засідання поясненнях учасників судового провадження перевіркою наданих матеріалів не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація дій останнього за ознаками ч.3 ст. 185 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та дав їм правильну юридичну оцінку.
Визнаючи ОСОБА_10 винним у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази свідка ОСОБА_13 , який показав, що влітку, точно вже він не пам`ятає дати, він повертався біля 11 вечора додому. На майданчику другого поверху, де він мешкає, він побачив, що з верхнього поверху спускаються два чоловіка. В під`їзді було темно, вони були без ліхтарика. Коли він відчинив вхідні двері в тамбур, то вони увімкнули ліхтарик. Йому це здалося підозрілим. У них є тамбур, в якому дві квартири. В тамбурi є кладове приміщення, яке належить їх родині. Двері в кладовку не зачиняються, зачиняються лише на замок двері в тамбур. В кладовому приміщенні їх родина зберігає різні речі. Це знаряддя для риболовлі, для підводної охоти, взуття, чемодани. Вранці, коли він прокинувся, то батько спитав, чи закривав він двері. Він відповів, що зачиняв. Батько сказав, що викрали речі з кладового приміщення. Під час досудового розслідування з ним проводили впізнання осіб, і тоді він впізнав тих осіб, яких він бачив у своєму під`їзді напередодні крадіжки.
Пояснення даного учасника кримінального провадження, надані ним з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними, і повністю з фактичними обставинами справи, покази, які він давав на досудовому слідстві та підтвердив в судовому засіданні, незмінні та правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок, який був допитаний судом під присягою, з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинувачених у зазначеному кримінальному правопорушенні, істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину у поясненнях цього свідка не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття цією особою подій, учасником яких вона була, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні, а та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції.
Не виявлено апеляційним судом й порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Вищезазначений висновок суду підтверджується і дослідженими в судовому засіданні документами, у тому числі:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2018 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 звернулася до Дніпровського ВП із заявою, в якій просить прийняти заходи до невідомої особи, яка в період час з 23.45 20.06.2018 року шляхом проникнення до тамбурного приміщення скоїла крадіжку її майна. (а.к.п.2)
- протоколом огляду місця події від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуто тамбурне приміщення в під`їзді АДРЕСА_8 , фототаблицею до протоколу. (а.к.п.3-5,6-7)
- протоколом огляду від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуто лісосмугу на відстані приблизно 300 метрів від будинку по АДРЕСА_4 , фототаблицею до протоколу .(а.к.п. 8--9, 10)
- протоколом огляду місця події від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуте домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено договір про заставу № 4.34942/0 від 21.06.2018 року на ім`я ОСОБА_10 , кросівки, фототаблицею до протоколу (а.к.п. 12-15,16-17)
- договором про надання фінансового кредиту під заставу № 4.34942/0 від 21.06.2018 року на ім`я ОСОБА_10 про надання грошей під залог велосипеду (а.к.п.18)
- протоколом огляду предмета від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянутий велосипед наданий добровільно для огляду ОСОБА_16 , та який був закладений до ломбарду, фототаблицею до протоколу огляду. (а.к.п.21-22, 23)
- протоколом огляду від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянута квартира АДРЕСА_6 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , під час якого вилучені предмети (а.к.п.25-31)
- протоколом огляду предмета від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуті добровільно надані ОСОБА_17 15-ть свінцевих грузів, фототаблицею до протоколу.(а.к.п.34-35,36)
- протоколом огляду від 22.06.2018 року, під час якого вилучений та оглянутий відеозапис з камер відеоспостереження ломбарду по б-руБудівельників м.Кам`янське.(а.к.п. 38-40)
- протоколом огляду від 21.06.2018 року, під час якого було оглянуте кладове приміщення на 7-му поверсі будинку АДРЕСА_7 , фототаблицею до протоколу.(а.к.п. 42-43)
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 в присутності захисника та двох понятих, показав кладове приміщення, в якому він сховав із Свідовським велосипед, а потім показав ломбард, в якому здав другий велосипед, який йому дав Свідовський під залог грошей, фототаблицею до протоколу.(а.к.п.54-55,56-59)
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 на фото під номером 2 (зображений на ОСОБА_18 ) впізнав чоловіка, який знаходився разом з іншим буд. АДРЕСА_4 .(а.к.п.60-62)
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.07.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 на фото під номером 1(зображений на фото ОСОБА_9 ) впізнав чоловіка, який знаходився разом з іншим в під`їзді буд. АДРЕСА_4 . (а.к.п.63-65)
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 3570-18 від 25.07.2018 року, відповідно до якого встановлена вартість викраденого майна. (а.к.п.66-77).
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, виклав їх зміст у вироку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Доводи ж апелянта про те, що речові докази судом першої інстанції не досліджувались і не ставилось питання перед учасниками кримінального провадження про доцільність дослідження речових доказів, є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення. До того ж, прокурором під час судового розгляду було заявлено клопотання про недоцільність дослідження письмових доказів по епізодах щодо вчинення кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_9 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у зв`язку із повним визнанням своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , і судом з врахуванням думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти клопотання прокурора, було визнано недоцільним дослідження цих письмових доказів. Крім того, судом за згодою учасників судового розгляду не відтворювалися відеозаписи під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_9 , оскільки обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що викрадені речі потерпілої ОСОБА_11 він зберігав у квартирі за місцем свого проживання, та відеозапис, наданий ломбардом по АДРЕСА_10 , оскільки обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно він до ломбарду здавав велосипед на свій паспорт.
Отже, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у зазначеномукримінальному правопорушенні відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин, та кваліфікація дій останнього ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були допитані всі особи та встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є неспроможними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Зазначені докази винуватості ОСОБА_10 є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. До того ж, колегія суддів критично оцінює позицію обвинуваченого стосовно необгрунтованості засудження за вищевказані кримінально-протиправні дії, розглядаючи це як спосіб захисту останнього, та приходить до висновку, що покази обвинуваченого, надані ним під час судового розгляду, є неправдивими, не відповідають всебічно вивченим і проаналізованим доказам та зводяться до незгоди з оцінкою, яку надав їм суд першої інстанції, а поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційний суд розцінює як захисно-установчу в суб`єктивно складній несприятливій для нього судово-слідчій ситуації з метою уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення. Проявів же упередження щодо останнього як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів провадження не виявлено.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції цілком обгрунтовано визнав винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше приміщення.
На підтвердження такої своєї позиції суд першої інстанції навів досить обґрунтовані і вмотивовані, на думку колегії суддів, висновки, які в повному обсязі спростовують вищезазначену лінію, побудовану обвинуваченим для уникнення покарання за скоєне кримінальне правопорушення.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 повністю підтверджується протоколом огляду місця події від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуте домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено договір про заставу № 4.34942/0 від 21.06.2018 року на ім`я ОСОБА_10 , кросівки, фототаблицею до протоколу; договором про надання фінансового кредиту під заставу № 4.34942/0 від 21.06.2018 року на ім`я ОСОБА_10 про надання грошей під залог велосипеду; протоколом огляду предмета від 21.06.2018 року, відповідно до якого оглянуті добровільно надані ОСОБА_17 15-ть свінцевих грузів, фототаблицею до протоколу; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 в присутності захисника та двох понятих, показав кладове приміщення, в якому він сховав із Свідовським велосипед, а потім показав ломбард, в якому здав другий велосипед, який йому дав Свідовський під залог грошей, фототаблицею до протоколу; показами свідка ОСОБА_13 про те, що влітку, точно вже він не пам`ятає дати, він повертався біля 11 вечора додому. На майданчику другого поверху, де він мешкає, він побачив, що з верхнього поверху спускаються два чоловіка. В під`їзді було темно, вони були без ліхтарика. Коли він відчинив вхідні двері в тамбур, то вони увімкнули ліхтарик. Йому це здалося підозрілим. Під час досудового розслідування з ним проводили впізнання осіб, і тоді він впізнав тих осіб, яких він бачив у своєму під`їзді напередодні крадіжки; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.07.2018 року, яким повністю підтверджуються вищенаведені покази свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого останній на фото під номером 2 (зображений на ОСОБА_18 ) впізнав чоловіка, який знаходився разом з іншим буд. АДРЕСА_4 .
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 доводів про те, що судом не були взяті до уваги як його показання в частині не визнання ним вини, так і покази обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що у вчиненому злочині винен лише він і всі дії вчиняв теж він, про його намір вчинити крадіжку майна ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_10 не знав, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинувачених як таких, що спрямовані на перекладення відповідальності на одну особу з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту, оскільки покази обвинувачених спростовуються показами свідка ОСОБА_13 , який був допитаний судом під присягою, а тому немає підстав піддавати їх сумніву, та сукупністю об`єктивних письмових доказів, досліджених в судовому засіданні та зібраних відповідно до норм чинного законодавства. До того ж, попередня змова обвинувачених в даному випадку, на думку колегії суддів, цілком підтверджується узгодженістю їх спільних дій, і запереченням останніх проти цього апеляційний суд, як і суд першої інстанції, надає критичну оцінку, розглядаючи це як спосіб захисту обвинувачених, та приходить до висновку, що покази обвинувачених в цій частині спрямовані на штучну зміну обставин події з метою уникнення відповідальності, а досліджені у судовому засіданні обставини дійсно свідчать про те, що дії обвинувачених були узгодженими і направленими на вчинення крадіжки з метою заволодіння майном потерпілої.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що в цьому кримінальному провадженні органами досудового розслідування здобуті беззаперечні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у інше приміщення, а суд першої інстанції, давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій останнього за ч. 3 ст. 185 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_10 необгрунтовано засуджено за вказані кримінально-протиправні дії, немає підстав.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, яке належить обрати ОСОБА_10 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно керуючись положеннями ст. ст. 50, 65, 66-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, а також конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого та ставлення самого обвинуваченого до скоєного, взяв до уваги відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , викрадене майно було вилучене в обвинувачених та повернуто потерпілій, яка дані обставини підтвердила у судовому засіданні, а також думку потерпілої та прокурора про призначення покарання обвинуваченому.
На цих підставах суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст.. 71 КК України строком на 3 роки 2 місяці, яке, на думку судової колегії, узгоджується з вимогами ст. ст. 50,65 КК України, є цілком справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а подана на нього апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4