"02" лютого 2022 р. Справа № 363/559/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 000004, розпочатому 04 січня 2022 року за ч. 4 ст. 358 КК України,
встановив:
у клопотанні прокурор порушує питання про накладення арешту на нерухоме майно: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, складовими частинами якого є блок пост, А, локомотивне депо, Б, будинок служби колії, В, павільйон П-40, Г, побутові приміщення, Д, майстерня по ремонту автотракторної техніки, Е, склад-зарядка, Ж, що розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 5, що належить ТОВ «ЕКО-ІНВЕСТБУД».

Товариство «ЕКО-ІНВЕСТБУД», будучи повідомленим про розгляд справи, до суду 02.02.2022 року представника не направило та про причини своєї неявки суд не повідомило.

Заслухавши прокурора на підтримання клопотання, дослідивши подані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.
Так, відділом дізнання Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000004від 04.01.2022 року, за фактом використання завідомо підробленого документа з метою реєстрації права власності на нерухоме майно яке належить ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» за ТОВ «Дербі Чіпс», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів клопотання встановлено, що 29.12.2021 року до Вишгородської окружної прокуратури надійшла заява приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про вчинення кримінального правопорушення, що полягало в реєстрації державним реєстратором ОСОБА_4 17.11.2021 року у Бишівській сільській раді Київської області на ТОВ «ДЕРБІ ЧІПС» права власності на нерухоме майно, а саме семи будівель, що розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 5, яке є власністю ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Відповідно до акту передачі нерухомого майна у власність, що є додатком до наказу Міністерства транспорту України від 30.10.2001 року №746, ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» передано нерухоме майно: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, складовими частинами якого є блок пост, А, локомотивне депо, Б, будинок служби колії, В, павільйон П-40, Г, побутові приміщення, Д, майстерня по ремонту автотракторної техніки, Е, склад-зарядка, Ж, що розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 5. 14.09.2002 року за актом приймання-передачі зазначене нерухоме майно передано на баланс Київ-Петрівської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».
17.11.2021 року державним реєстратором Бишівської сільської ради Київської області ОСОБА_4 зареєстровано право власності ТОВ «ДЕРБІ ЧІПС» на нерухоме майно, а саме на будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 5.
Реєстраційні дії проводились на підставі наданих ТОВ «ДЕРБІ ЧІПС» технічної інвентаризації та виготовлених Технічних паспортів на об`єкти, що виконані ТОВ «КИЇВСЕРВІСПЛЮС».
В подальшому за договором купівлі-продажу від 01.12.2021 року, серія 4350, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , ТОВ «ДЕРБІ ЧІПС» здійснило продаж вищевказаних 7 будівель ТОВ «ПРОТРАНСІНВЕСТИЦІЯ».

30.12.2021 року на підставі договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, 5, за ТОВ «ЕКО-ІНВЕСТБУД».
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 19.01.2021 року №147/5 «Про задоволення скарги» скасовано рішення від 19.11.2021 року №61724200, прийняте реєстратором Бишівській сільській раді Київської області ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю в повному обсязі документів, необхідних для реєстрації прав, а саме: документа, що відповідно до вимог законодавства посвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У той же час, в частині задоволення скарги про оскарження дій нотаріуса ОСОБА_5 відмовлено. Відмова мотивована тим, що рішення нотаріусом приймалося в результаті вчинення ним нотаріальної дії щодо державної реєстрації переходу права власності від однієї особи до іншої особи на підставі договору купівлі-продажу, відомості про визнання недійсним якого у судовому порядку, або ж, що нотаріальна дія скасована, відсутні, а документи, які подавались для державної реєстрації права власності були перевірені належним чином, а відтак приватний нотаріус ОСОБА_5 діяв відповідно до норм чинного законодавства України.
Клопотання обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження зазначеного в клопотанні майна, як речового доказу та недопущення його пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як передбачено ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судом встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б обґрунтовували необхідність арешту майна, як речового доказу по справі.
Саме по собі узагальнене твердження про незаконність передачі у власність нерухомого майна не може бути законною підставою для застосування арешту майна, коли з висловлених у клопотання доводів та доданих до нього документів не можна дійти висновку про існування обґрунтованої підзори у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В який спосіб, якими особами вчинено підроблення документа та якого саме, в клопотанні жодним чином не зазначено. Документ, який на думку слідства є підробленим суду не надано.
З матеріалів клопотання та матеріалів розслідування за ч. 4 ст. 358 КК України щодо використання підробленого документу, не можна дійти висновку, що вищевказане нерухоме майно набуто кримінально-протиправним шляхом.

Саме тільки посилання на незаконність переходу права власності на спірне нерухоме майно за своєю суттю є спором про право власності.
З викладених у клопотанні обставин кримінального правопорушення, яке розслідується, вбачаються ознаки спірних господарсько-правових відносин.
Нотаріальна дія згадана в клопотанні відповідає вимогам чинного законодавства України і може бути предметом оскарження в судовому порядку.
Суд зазначає, що особа, яка вважає, що її право власності порушено, має право звернутися до суду з відповідною позовною заявою, та з метою збереження спірного майна, задля виконання можливого рішення суду про задоволення позову, подати заяву про забезпечення позову в порядку відповідного судочинства.
Доводи сторони обвинувачення про відповідність майна, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що вказане нерухоме майно набуто кримінальним протиправним шляхом, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то існування правової підстави для його арешту з метою забезпечення збереження речових доказів спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого про визнання зазначеного майна речовим доказом.

Саме по собі узагальнене твердження про визнання вказаного майна речовим доказом підставою для накладення арешту на майно, згідно ст.ст. 2, 9, 132, 170-175 КПК України бути не може.

Підстави накладення арешту на нерухоме майно, яке на теперішній час налиежить на праві власності ТОВ «ЕКО-ІНВЕСТБУД»є недоведеними.

Суд не вправі шляхом забезпечення заходів кримінального провадження вирішувати всі спірні питання, які виникають між суб`єктами відповідних правовідносин.
Не містять матеріали клопотання й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що за вказаних обставин накладення арешту на вказане у клопотанні нерухоме майно призведе до невиправданого і непропорційного втручання в права і свободи, які мають вирішуватися насамперед в площі господарського судочинства, а клопотання на виконання завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України) не спрямовано і виходить за межі застосування заходів кримінального провадження.

Таким чином заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволеним бути не може.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України;
ухвалив:
в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя