Справа № 750/7509/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/653/21
Категорія - ч. 2 ст. 361 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання

з участю: прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001862 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2021 року

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова, громадянин України, з професійно - технічною освітою, який не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-04.08.2020 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки;

-15.01.2021р. Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України, ст.. 69 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту,

засуджений за:

ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі,

ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі,

ч. 1 ст. 361 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі

ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі,

ч. 2 ст. 361 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі

ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.190 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено покарання ОСОБА_10 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.01.2021р. остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_10 покарання у виді 4 років 14 днів позбавлення волі.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2020р., яким ОСОБА_10 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, виконувати самостійно.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень зараховано ОСОБА_10 покарання, частково відбуте за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.01.2021р. та початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.04.2021р.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Чернігова, громадянин України, з неповною вищою освітою, який не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 04.08.2020 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки;

-15.01.2021р. Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України, ст. 69 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту,

засуджений за:

ч.1 ст. 361 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі,

ч.2 ст. 361 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,

ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено покарання ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.01.2021р. остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_9 покарання у виді 3 років 14 днів позбавлення волі.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2020р., яким ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, виконувати самостійно.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень зараховано ОСОБА_9 покарання, частково відбуте за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.01.2021р. та початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 20.04.2021р.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 326 грн. 88 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 326 грн. 88 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 3800 (три тисячі вісімсот) гривень 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою правової допомоги представника потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою правової допомоги представника потерпілого.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 15.03.2020 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_10 , діючи умисно та знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , після чого, з метою попередження опору з боку потерпілого, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_6 один удар рукою в область грудної клітини, від якого останній впав на асфальтоване покриття, тим самим застосував відносно потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 . У подальшому, ОСОБА_10 з лівої кишені куртки відкрито викрав належні ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A», 2/16 Гб, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 1450 грн. 00 коп., з сім-картами мобільного оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, гаманець темного кольору з шкірозамінника, який не представляє для потерпілого матеріальної цінності, в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_5 та банківська картка № НОМЕР_6 Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк), держателем якої є ОСОБА_6 . Зазначеними протиправними діями ОСОБА_10 відкрито викрав: майно, що належить ОСОБА_6 на загальну суму 1450 грн. 00 коп., чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , держателем якої являється ОСОБА_6 , яка згідно положень ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, ст.ст.14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_5 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, близько 04 год. 05 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі та рухаючись поряд буд. 49 по пр-ту Миру в м. Чернігові, переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк» та спрямований на витік та блокування інформації, діючи з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «Приватбанк», встановлений на раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A», 2/16 Гб, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , попередньо обладнаний сім-картою з номером мобільного оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , який вказаний фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , відправив з вказаного номеру смс-повідомлення на номер « НОМЕР_8 » з текстом «PIN+___ 4868», де 4868 останні цифри номера картки ОСОБА_6 , після чого отримав смс-повідомлення зі зміненим пін-кодом доступу до банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , держателем якої являється ОСОБА_6 . Після чого, діючи з єдиним умислом, направленим на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк», спрямованим на витік та блокування інформації, шляхом натиснення кнопки «забыли пароль» в мобільному додатку «Приват24» та введення коду підтвердження для зміни паролю входу, який надійшов на вказаний номер в смсповідомленні та введення раніше зміненого пін-коду доступу до банківської картки № НОМЕР_6 , змінив пароль входу до електронного кабінету, унеможлививши своїми діями вхід ОСОБА_6 , чим здійснив несанкціоноване блокування інформації, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, та в подальшому, реалізовуючи єдиний умисел на заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів, отримав повний доступ до банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , збільшивши кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого витоку інформації, яка відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.

15.03.2020 року, у період часу з 04 год. 11 хв. по 04 год. 13 хв., ОСОБА_10 перебуваючи поряд з буд. №49 по пр-ту Миру в м. Чернігові, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи раніше викрадену ним банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , держателем якої являється ОСОБА_6 , ввівши PIN-код, який попередньо був ним змінений, з використанням банкомату АТМСG101, що належить АТ «ПУМБ», діючи таємно, здійснив операції по зняттю коштів трьома транзакціями на загальну суму 2800 грн. 00 коп. з банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого на ім`я ОСОБА_6 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», таким чином викравши кошти потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, близько 04 год. 16 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в автомобілі та рухаючись поряд з буд. 17 пр-ту Перемоги в м. Чернігові, переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк» та спрямований на витік інформації, діючи повторно, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «Приватбанк», встановлений на раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A», 2/16 Гб, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , попередньо обладнаний сім-картою з номером мобільного оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , який вказаний фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , без згоди та відома останнього, шляхом введення раніше зміненого паролю, зайшов до особистого кабінету ОСОБА_6 у мобільному додатку «Приват24», тим самим отримав доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , та збільшив кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та отримав можливість здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції з грошовими коштами, розміщеними на вказаному рахунку.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, о 04 год. 20 хв., ОСОБА_10 перебуваючи поряд з буд. №17 по пр-ту Перемоги в м. Чернігові, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи раніше викрадену ним банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , держателем якої являється ОСОБА_6 , ввівши PIN-код останньої, який попередньо був ним змінений, з використанням банкомату CACN7906, що належить АТ КБ «ПриватБанк», діючи таємно, здійснив операцію по зняттю коштів однією транзакцією на суму 1000 грн. 00 коп. з банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого на ім`я ОСОБА_6 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», таким чином викравши кошти потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, о 07 год. 06 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, за допомогою телефонного зв`язку попередньо домовився з ОСОБА_9 про оформлення онлайн - кредиту на ім`я ОСОБА_6 через мережу інтернет та надав за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_9 особисті паспортні дані, номер мобільного телефону та номер картки АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_9 перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , використовуючи персональні дані ОСОБА_6 , а саме дані його паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 та номер телефону, прив`язаний до неї, через офіційний інтернет - сайт «bistrozaim.ua», шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_6 , з використанням власного мобільного телефону (смартфону) марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , створив особистий кабінет на вищевказаному сайті, через який від імені ОСОБА_6 подав заявку на оформлення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» на суму 3000 грн., 00 коп., яка мала бути зарахована на банківський рахунок НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого ввів код підтвердження заявки, який надійшов на раніше викрадений мобільний телефон ОСОБА_6 , який йому повідомив ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_9 намагалися заволодіти вищевказаними грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування». Виконавши при цьому всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , злочин не закінчили з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариством було відмовлено у видачі кредиту.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, о 07 год. 13 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, за допомогою телефонного зв`язку домовився з ОСОБА_9 про оформлення онлайн - кредиту на ім`я ОСОБА_6 через мережу інтернет та надав за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_9 особисті паспортні дані, номер мобільного телефону та номер картки АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_9 перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , використовуючи персональні дані ОСОБА_6 , а саме дані його паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 та номер телефону, прив`язаний до неї, через офіційний інтернет - сайт «creditup.com.ua», шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_6 , з використанням власного мобільного телефону (смартфону) марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , створив особистий кабінет на вищевказаному сайті, через який від імені ОСОБА_6 подав заявку на оформлення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на суму 3000 грн., 00 коп., яка мала бути зарахована на банківський рахунок НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого ввів код підтвердження заявки, який надійшов на раніше викрадений мобільний телефон ОСОБА_6 , який йому повідомив ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_9 намагалися заволодіти вищевказаними грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». Виконавши при цьому всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочин не закінчили з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариством було відмовлено у видачі кредиту.

15.03.2020 року, о 07 год. 06 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за допомогою телефонного зв`язку попередньо домовився з ОСОБА_9 про оформлення онлайн-кредиту на ім`я ОСОБА_6 через мережу інтернет та надав за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_9 особисті паспортні дані, номер мобільного телефону та номер картки АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_9 маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , використовуючи персональні дані ОСОБА_6 , а саме дані його паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 та номер телефону, прив`язаний до неї, через офіційний інтернет - сайт «bistrozaim.ua», шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_6 , з використанням власного мобільного телефону (смартфону) марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , створив особистий кабінет на вищевказаному сайті, через який від імені ОСОБА_6 подав заявку на оформлення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» на суму 3000 грн., 00 коп., яка мала бути зарахована на банківський рахунок НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого ввів код підтвердження заявки, який надійшов на раніше викрадений мобільний телефон ОСОБА_6 , який йому повідомив ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_9 намагалися заволодіти вищевказаними грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування». Виконавши при цьому всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , злочин не закінчили з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариством було відмовлено у видачі кредиту.

15.03.2020 року, о 07 год. 13 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_4 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за допомогою телефонного зв`язку домовився з ОСОБА_9 про оформлення онлайн - кредиту на ім`я ОСОБА_6 через мережу інтернет та надав за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_9 особисті паспортні дані, номер мобільного телефону та номер картки АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_9 маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , використовуючи персональні дані ОСОБА_6 , а саме дані його паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 та номер телефону, прив`язаний до неї, через офіційний інтернет - сайт «creditup.com.ua», шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_6 , з використанням власного мобільного телефону (смартфону) марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , створив особистий кабінет на вищевказаному сайті, через який від імені ОСОБА_6 подав заявку на оформлення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на суму 3000 грн. 00 коп., яка мала бути зарахована на банківський рахунок НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого ввів код підтвердження заявки, який надійшов на раніше викрадений мобільний телефон ОСОБА_6 , який йому повідомив ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 та ОСОБА_9 намагалися заволодіти вищевказаними грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». Виконавши при цьому всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочин не закінчили з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариством було відмовлено у видачі кредиту.

15.03.2020 року, о 10 год. 56 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк», спрямоване на витік інформації, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «Приватбанк», встановлений на власний мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , використовуючи в якості «логіну» номер сім-карти оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , який вказаний фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , та пароль входу, без згоди та відома ОСОБА_6 , зайшов до особистого кабінету останнього в мобільному додатку «Приват24», тим самим отримав доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та отримав можливість здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції з грошовими коштами, розміщеними на вказаному рахунку.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15.03.2020 року, о 10 год. 59 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_9 по АДРЕСА_5 , переслідуючи прямий умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк», спрямоване на витік інформації, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «Приватбанк», встановлений на власний мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 7», ІМЕІ: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , з сім-картами з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_12 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_13 , використовуючи в якості «логіну» номер сім-карти оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , який вказаний фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , та пароль входу, без згоди та відома ОСОБА_6 , зайшов до особистого кабінету останнього в мобільному додатку «Приват24», тим самим отримав доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку НОМЕР_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та отримав можливість здійснювати за допомогою мобільного додатку «Приват24» фінансові операції з грошовими коштами, розміщеними на вказаному рахунку.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16.03.2020 року, о 00 год. 20 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем мешкання в кв. АДРЕСА_6 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, використовуючи персональні дані ОСОБА_6 , його паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 та номер телефону прив`язаний до неї, через офіційний інтернет - сайт «topcredit.ua», шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_6 , з використанням раніше викраденого ОСОБА_10 мобільного телефону (смартфону) марки «Xiaomi» моделі «Redmi 6A», 2/16 Гб, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з сім-картою з номером стільникового оператора зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 , який вказаний фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 , створив особистий кабінет на вищевказаному сайті, через який від імені ОСОБА_6 подав заявку на оформлення кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» на суму 3000 грн., 00 коп., яка мала бути зарахована на банківський рахунок НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого ввів код підтвердження заявки, який надійшов на вказаний мобільний телефон, таким чином намагався заволодіти вищевказаними грошовими коштами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР». Виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки товариством було відмовлено у видачі кредиту.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 висловлюють ідентичні за змістом вимоги, просять вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати положення ст. ст. 69,75 КК України та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом і звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги в яких висловлюють ідентичні за змістом вимоги, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_9 , просять змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. ст.69,75 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом і звільнивши від відбування покарання. Вважає, що суд призначив надмірно суворе покарання, яке є явно несправедливим. Посилається на те, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_9 усвідомив протиправність своїх дій, критично їх оцінив, повністю визнав свою вину. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 за місцем своєї реєстрації та за місцем роботи характеризується позитивно, має захворювання у вигляді хронічного гастриту, хворобу колінного суглобу та потребує операції з цього приводу. Крім того, вказує, що він добровільно з`явився до правоохоронних органів та зізнався у вчиненні кримінальних правопорушень.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просила змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши їх від відбування покарання з випробуванням. Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що потерпілий ОСОБА_6 з вироком суду погоджується частково, оскільки станом на даний час обвинувачені вже відшкодували у повному обсязі визначену вироком суду суму заподіяних потерпілому збитків і останній вже не має жодних претензій до них, що посвідчується відповідними розписками. Крім того, в суді першої інстанції представник потерпілого за згодою потерпілого ОСОБА_6 , не просили суд позбавляти обвинувачених волі, вважаючи що доречним буде дати їм змогу знаходитись на волі та працювати для того, щоб мати змогу компенсувати моральні та матеріальні збитки потерпілому. Звертає увагу на те, що на сьогоднішній день думка потерпілого не змінилась та не відрізняється від позиції в суді першої інстанції з приводу того, що він не вважав необхідним позбавляти волі обвинувачених.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 висловлюють ідентичні за змістом вимоги, просять вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати положення ст. ст. 69,75 КК України та призначити ОСОБА_10 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом і звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання.

Зазначають, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд не врахував, що останній усвідомив протиправність своїх дій, критично ставиться до своїх вчинків, визнав вину, позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, має на утриманні мати інваліда 3-ї групи, добровільно з`явився до правоохоронних органів та зізнався у вчиненні кримінальних правопорушень. Вказує, що деякі з інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень класифікуються, як тяжкий злочин, а саме ч. 2 ст. 361 КК України, проте цей факт не є достатнім для визнання вироку суду в частині не застосування судом положень ст. 75 КК України, оскільки на ступінь тяжкості злочину впливають і інші фактори та обставини, які встановив суд.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить пом`якшити призначене судом покарання застосувати положення ст. ст. 69,75 КК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 до вказаних правопорушень працював, характеризувався позитивно, втрата роботи негативно вплинула на подальше його життя. Зазначає, що ОСОБА_10 щиро розкаявся в своїх діяннях, не був ініціатором правопорушень, має постійне місце проживання та реєстрації, проживав з матір`ю та сестрою, не становить безпеку для суспільства.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, який був ним пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених, їх захисників, представника потерпілого які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, який просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, та кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, їх кількість; особу обвинуваченого, який раніше судимий, до адміністративної відповідальності притягувався, його молодий вік, стан здоров`я, згідно наявних даних, що він за медичною допомогою до психіатра в диспансерне психіатричне відділення КНП «ЧОПНЛ» не звертався, має місце проживання та реєстрації, на даний час не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має; наявність обставин, що пом`якшують його покарання-щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання; зміст досудової доповіді, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як високі та орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 без обмеження або позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (в т.ч. для окремих осіб, на думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий, до адміністративної відповідальності притягувався, його молодий вік, стан здоров`я, згідно наявних даних, те, що він за медичною допомогою до психіатра в диспансерне психіатричне відділення КНП ЧОПНЛ не звертався, згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 1167 від 05.07.2020р. доставлявся до кабінету медичних оглядів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та був встановлений діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів (амфетамінів). Гостра інтоксикація неускладнена (Наркотичне сп`яніння), те, що він на даний час не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий, має місце реєстрації та проживання, за місцем мешкання характеризується формально позитивно; наявність обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, зміст досудової доповіді, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінені як середні та орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду, застосування соціально-виховних заходів, заходів пробаційних програм, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Всі ті обставини, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, були враховані судом першої інстанції, а інших обставин, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 стороною захисту наведено не було та під час апеляційного перегляду не встановлено.

Якщо судом встановлені тільки обставини, що пом`якшують покарання, проте істотно не знижують тяжкості вчинених злочинів, за відсутності даних, які б позитивно характеризували особу винного, та при наявності негативних характеризуючих даних, застосування ст. 69 КК України, не допускається.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності не дають підстави для призначення обвинуваченим покарання з застосуванням ст. 69 КК України, оскільки не зменшують суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень.

У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були засуджені 15січня 2021року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 185 КК України, ст. 69 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту.

Беручи до уваги, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 притягувалися до кримінальної відповідальності, суд приймав до уваги щирість каяття з боку винних та надавав їм шанс стати на шлях виправлення, призначаючи покарання з випробуванням, однак, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знехтували наданими шансами та вчинили нові злочини, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення, тому колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного їм остаточного покарання

Прохання в апеляційних скаргах апелянтів про призначення обвинуваченим покарання не пов`язаного із позбавленням волі, шляхом застосування положень ст. 75 КК України, не може бути задоволене, виходячи із загальних положень кримінального закону про призначення покарання.

Та обставина, що мати ОСОБА_10 являється інвалідом, людиною похилого віку, яка потребує стороннього догляду, враховується судом, але не може бути визнана такою обставиною, яка знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину. Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, ОСОБА_10 мав вирішити питання щодо свого працевлаштування, стати на шлях виправлення, а не вчиняти новий злочин, тим самим покращуючи своє матеріальне становище за рахунок інших осіб.

Наявність тяжких захворювань, які можуть лікуватися в умовах установи виконання покарань, не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають відбуванню ОСОБА_9 покарання. У разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини установи виконання покарань,обвинувачений відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій може бути направлений до лікувальних закладів міста.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Захиснику ОСОБА_11 поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2021 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_3 ОСОБА_4