УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003593, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003593, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, про арешт майна, яке вилучене 16.09.2021 в ході невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: шорти зеленого кольору; джемпер темно-сірого кольору; рюкзак чорного кольору.

Клопотання мотивовано тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003593 від 12.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.09.2021 о 04 год. 45 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ольжича,14, виявлено загорання автомобіля марки «Газель», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Так, органом досудового розслідування встановлено, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про зберігання останнім за місцем проживання майна, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні.
Відтак, 16.09.2021 у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним із врятуванням життя людей та врятування майна, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні, виникла необхідність у слідчого до проникнення до квартири АДРЕСА_2 до постановлення ухвали слідчого судді, під час якого виявлено та вилучено: шорти зеленого кольору; джемпер темно-сірого кольору; рюкзак чорного кольору.

Постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 16.09.2021 зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В судове засідання слідчий не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд клопотання без його участі та задовольнити клопотання про арешт майна з підстав у ньому наведених. Крім того, слідчий просив долучити копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.09.2021, якою надано дозвіл слідчому Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 з метою відшукання та вилучення майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Так, Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003593 від 12.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.
16.09.2021 слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, з метою врятування майна, а саме речових доказів, яке має суттєве значення у кримінальному провадженні, у відповідності до норм КПК України, за адресою: АДРЕСА_1 проведено невідкладний обшук.
Згідно протоколу обшуку від 16.09.2021 слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 під час обшуку у вказаній квартирі виявлено та вилучено майно, а саме: шорти зеленого кольору; джемпер темно-сірого кольору; рюкзак чорного кольору.

22.09.2021 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надано дозвіл слідчому Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 на проведення обшуку (який проведено в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України) у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно орган досудового розслідування просить з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Вказана засада кримінального провадження в силу приписів статті 9 КПК України полягає в обов`язку слідчого, прокурора, слідчого судді під час кримінального провадження неухильно дотримуватися вимог, зокрема, Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном можуть бути речі, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та (або) зберегли на собі його сліди.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, що в силу ч. 5 ст. 171 КПК України покладає на слідчого або прокурора обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 16.09.2021 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).
Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07.05.2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12.03.2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11.06.2015).
Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Відповідної правової позиції дотримується і Київський апеляційний суд, зокрема, в ухвалі від 26.04.2021 у справі № 761/9915/21, в ухвалі від 29.04.2021 у справі № 761/9904/21, в ухвалі від 29.06.2021 у справі №761/15401/21.
Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
Так, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи викладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003593 від 12.09.2021, та в межах якого подано дане клопотання, а також фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, псування, знищення, перетворення, яке постановою слідчого від 16.09.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 16.09.2021 під час проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: шорти зеленого кольору; джемпер темно-сірого кольору; рюкзак чорного кольору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003593, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 16.09.2021 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-шорти зеленого кольору;

-джемпер темно-сірого кольору;

-рюкзак чорного кольору.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1