Справа № 591/5650/21
Провадження № 1-кс/591/2988/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , володільців майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого 22.10.2021 в ході обшуку автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, узгодженим з прокурором, про арешт майна, яке мотивував тим, що у провадженні СУ ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000112 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України та 22.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого виявлено та вилучено предмети відповідно поданого клопотання. З метою збереження речових доказів а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна слідчий просив накласти арешт на вилучене майно.
Слідчий клопотання підтримав.
Захисник проти клопотання заперечив, вважає, що зазначений автомобіль не має ніякого значення для кримінального провадження та належать не ОСОБА_8 , а належить іншій особі, а саме власником автомобіля є ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА», яке в свою чергу надає автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. НОМЕР_1 в лізинг згідно договору ОСОБА_5 . Також пояснив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лише незначний час могли використовувати автомобіль так як мали намір придбати його та брали у ОСОБА_5 лише щоб протестувати.
Представник ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» підтвердив в судовому засіданні, що є власником автомобіля.
ОСОБА_5 підтвердив, що користується автомобілем згідно договору лізингу, мав намір продати автомобіль та надавав його ОСОБА_9 протестувати щоб визначитися, чи буде вона купляти автомобіль. Також повідомив, що йому нічого не відомо про використання автомобіля для вчинення злочинів.
Слідчий суддя, дослідивши подані докази вважає, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000112 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 та ч.1 ст. 255-2 КК України.
22.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого виявлено та вилучено сам автомобіль, ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно вимог п.3 ч.2 та ч.5 ст. 170 КПК України арешт з метою забезпечення конфіскації майна накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Як встановлено в судовому засіданні автомобіль належить ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» та згідно договору лізингу його використовує ОСОБА_5 , які не є особами, зазначеними в ч.5 ст. 170 КПК України, а тому підстави для арешту майна у зв`язку з можливою конфіскацією як видом покарання відсутні.
Крім того частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази конфіскуються крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
В доданих до клопотання матеріалах відсутні будь-які дані про те, що ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» або ОСОБА_5 знали або могли знати про можливе незаконне використання його транспортного засобу.
Щодо зазначеної у клопотанні мети арешту забезпечення збереження речових доказів суд вважає необхідним зазначити наступне.
Так дійсно, відповідно до вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
В ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Частиною 2 ст. 173 КПК України зокрема передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак як вбачається з клопотання зазначений автомобіль може підтверджувати лише те, що підозрюваний ОСОБА_8 користувався зазначеним автомобілем.
Твердження слідчого про можливість використання зазначеного автомобіля як доказу фактично грунтується на припущенні, в обгрунтування зазначеної обставини не надано жодного доказу, зокрема до клопотання не додано доказів про те, що автомобіль використовувався саме для вчинення кримінальних правопорушень.
Накладення ж арешту на автомобіль може істотно порушити права ОСОБА_5 , який згідно договору лізингу повинен сплачувати відповідні платежі та в той же час буде позбавлений можливості користуватися чи розпоряджатися автомобілем.
Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ОСОБА_5 , клопотання слідчого не підлягає задоволенню, так як слідчим в судовому засіданні не доведено, що вилужені під час обшуку предмети можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, не було дотримано вимоги ст.ст. 98, 170, 171 та 173 КПК України, не доведено, що відповідно до ст. 132 КПК України потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання відмовити за необгрунтованістю.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її вручення.

Слідчий суддя ОСОБА_1