Провадження 11-кп/824/2190/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку сел. Курахівка Селидівського району Донецької області, українку, громадянку України, із неповною вищою освітою, не одружену, не працюючу, зареєстровану по АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніш не судиму,
засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України;
вирішене питання про речові докази.
Відповідно до вироку ОСОБА_7 , 25 липня 2020 року, близько 15 години 40 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Червоний маркет» за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 58-а, з метою незаконного заволодіння чужим майном, взяла з торгових полиць засоби гігієни, загальною вартістю 307 грн. 71 коп., та намагалася винести вказані товари не розрахувавшись за них, однак була затримана на виході з магазину. Таким чином, ОСОБА_7 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, який не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вказав на те, що положення ч.3 ст.75 КК України визначають однією із умов звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не вчинення нових кримінальних правопорушень протягом іспитового строку. Однак, місцевий суд звільнив обвинувачену від відбування призначеного покарання з умовою не вчинення протягом іспитового строку нового злочину, чим незаконно покращив становище обвинуваченої. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Вичерпний перелік підстав для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції наведений у ч.1 ст. 420 КПК України. Порушивши питання про ухвалення у даному кримінальному провадженні нового вироку, прокурор не навів жодної із підстав для ухвалення вироку, що передбачені цією нормою закону. Наведене указує на відсутність підстав для ухвалення у даному кримінальному провадженні нового вироку та необґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.
Між тим, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині порушення судом першої інстанції вимог закону при викладенні у вироку обставин звільнення обвинуваченої від відбування покарання із випробуванням.
Розділом ХІІ КК України передбачена можливість звільнення особи від відбування покарання із випробуванням (ст. 75 КК України) та звільнення особи від відбування призначеного покарання (ст. 78 КК України). Аналіз указаних правових норм дає підстави стверджувати про те, що ними передбачені два різних інститути звільнення від покарання, при цьому звільнення від відбування призначеного покарання відповідно до ст. 78 КК України є правовим наслідком звільнення від відбування покарання із випробуванням. За своєю правовою суттю звільнення від відбування покарання із випробуванням є фактичним відтермінуванням реального виконання вироку на передбачений законом і встановлений судом строк із покладенням на особу певних обов`язків, обов`язкових до виконання під час цього строку. Звільнення особи від відбування покарання передбачає відмову держави від застосування щодо особи відповідних обмежень кримінально-караного характеру у зв`язку із закінченням зазначеного строку та дотримання особою вимог встановлених судом, а також тих, які не встановлені судом, але передбачені законом.
Підстави, умови та порядок звільнення від відбування покарання із випробуванням визначені у ст. 75 КК України, вичерпний перелік обов`язків, які встановлюються при такому звільненні викладений у ст. 76 КК України. Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини у виді не вчинення особою протягом іспитового строку нового злочину та виконання нею покладених на неї обов`язків, відповідно до вимог ст. 75 КК України не є підставою чи умовою застосування цієї статті до призначеного покарання, тобто звільнення особи від відбування покарання із випробуванням, а тому вони не повинні зазначатись при ухваленні рішення про застосування щодо особи звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Колегія суддів також враховує те, що не вчинення особою нового злочину та виконання покладених на неї обов`язків є підставою для звільнення особи від покарання на підставі ст. 78 КК України, що є правовим наслідком звільнення від відбування покарання із випробуванням і застосовується після закінчення іспитового строку. Це також підтверджує те, що при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання із випробуванням судом не може враховуватись та зазначатись у вироку факт не вчинення особою нового злочину і виконання покладених на неї обов`язків.
Ці обставини стверджуються також і положеннями п.2 ч.4 ст.374 КПК України, відповідно до якого, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи. Зазначення у вироку про не вчинення особою нового злочину і виконання покладених на неї обов`язків законом не передбачено. Наведене дає підстави стверджувати про те, що судом першої інстанції при звільненні обвинуваченої від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України без належних на та правових підстав були зазначені підстави для звільнення особи від відбування покарання в порядку ст. 78 КК України. У зв`язку із цим, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини цього вироку посилання суду на не вчинення обвинуваченою нового злочину та виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України як підстав для застосування щодо обвинуваченої ст. 75 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із резолютивної частини цього вироку посилання суду на не вчинення обвинуваченою нового злочину та виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України як підстав для застосування щодо обвинуваченої вимог ст. 75 КК України.
В решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3