УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000753, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
в с т а н о в и в:
13.12.2021 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , відповідно до якої просив зобов`язати слідчих Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000753 від 10.09.2021, повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 22.10.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

20.12.2021 від адвоката ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Уповноважена особа (слідчий) Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000753 від 10.09.2021, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, відсутність у судовому засіданні особи, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 2 статті 168 КПК України встановлено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000753, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2021.

22.10.2021 старшим слідчим в ОВС першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 на підставі ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільні телефони, перелік яких зазначений в протоколі обшуку.

Так, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

В ході судового розгляду даної скарги представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що вилучене майно не співвідноситься з обставинами кримінального правопорушення та, що станом на день розгляду даної скарги, слідчий чи прокурор не звертався до слідчого судді із клопотанням про легалізацію невідкладного обшуку та всупереч ч. 3 ст. 233 КПК України, відповідної ухвали слідчого судді не винесено.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про не доведення та безпідставність вимоги скарги, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167-169, 171, 303, 306, 307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000753, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2021 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1