Справа № 206/4694/21
Провадження № 1-кп/206/266/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000333 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000333 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.121 КК України
Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на строк 60 діб, оскільки існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначила, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Так, 27.08.2021, приблизно о 18 години 30 хвилин, ОСОБА_4 прибув до приміщення торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі за текстом павільйону), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час в павільйоні знаходилися раніше йому малознайомий ОСОБА_6 та раніше не знайомий ОСОБА_7 . Заходячи до приміщення вказаного павільйону, ОСОБА_4 лівою рукою відсунув полімерні жалюзі, наявні на вході в павільйон, таким чином, що з необережності штовхнув у спину ОСОБА_6 , який стояв біля холодильної вітрини зліва від входу в павільйон. ОСОБА_6 , будучи незадоволеним такими діями ОСОБА_4 , повернувся обличчям до нього та у грубій формі зробив зауваження ОСОБА_4 з приводу його поведінки, вимагаючи, щоб той покинув павільйон, що викликало у ОСОБА_4 образу та особисту неприязнь до ОСОБА_6 .

Повернувшись в бік виходу з павільйону та вийшовши з приміщення, у ОСОБА_4 на ґрунті виниклих неприязнених стосунків з ОСОБА_6 , раптово виник злочинний умисел на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого в момент заподіяння, за допомогою наявного у ОСОБА_4 кухонного ножа.

Керуючись вказаним умислом, ОСОБА_4 в той же день та час, тобто 27.08.2021, приблизно о 18 години 32 хвилини, різко розвернувся та, діставши з правої кишені одягнутої на ньому кофти кухонний ніж з полімерним руків`ям сірого кольору, взяв його у праву руку, увійшов до приміщення павільйону, де біля холодильної вітрини продовжували стояти ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Перебуваючи в приміщені вказаного торгівельного павільйону «Карамелька» за адресою: АДРЕСА_1 , та стоячи приблизно на відстані витягнутої руки від ОСОБА_6 , який в цей час повернувся обличчям до нього, ОСОБА_4 , прийнявши зручне для нанесення ударів положення та, продовжуючи утримувати вищевказаний кухонний ніж в правій руці, розуміючи небезпеку настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та бажаючи їх настання, умисно, протиправно тичком наніс два послідовних удари клинком зазначеного кухонного ножа в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_6 ліворуч, після яких останній почав чинити активний опір злочинним діям ОСОБА_4 та між ними виникла фізична боротьба, в ході якої потерпілий ОСОБА_6 та ОСОБА_4 впали на підлогу торгівельного павільйону. В цей час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та продовжуючи тримати вище вказаний кухонний ніж у своїй правій руці, в ході фізичної боротьби з потерпілим, коли той знаходився на підлозі (більш точно встановити обставини в ході проведення досудового розслідування не вдалось за можливе), умисно, протиправно наніс один удар клинком зазначеного кухонного ножа в поперекову область потерпілого ОСОБА_6 ліворуч.

Продовжуючи фізичну боротьбу, ОСОБА_4 та потерпілий

ОСОБА_6 , перемістились з приміщення торгівельного павільйону «Кармалька» на вулицю та знаходились на асфальті, безпосердньо біля приміщення вказаного вище павільйону, де ОСОБА_4 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, продовжуючи тримати вище вказаний кухонний ніж у своїй правій руці, умисно, протиправно наніс один удар клинком вказаного вище кухонного ножа в область зовнішньої поверхні лівої гомілки потерпілого ОСОБА_6 у верхній третині. Після цього свої протиправні умисні дії ОСОБА_4 припинив, оскільки був знешкоджений та затриманий пересічними громадянами.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта, були спричинені тяжкі та легкі тілесні ушкодження.

Захисник заперечував щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, оскільки останній не має наміру впливати на потерпілого та свідків, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

У зв`язку з викладеним просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що заперечує щодо продовження запобіжного заходу.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, потерпілого, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки не має дітей на утриманні, не одружений, не працює, не має засобів до існування, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченому покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Суд не може прийняти до уваги доводи захисника про те, що застосовування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики заслуговують на увагу.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 27.01.2022 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Крім того, суд вважає за недоцільне визначення розміру застави, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Що стосується клопотання захисника адвоката про застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді домашнього арешту , то суд вважає за необхідне відмовити, оскільки судом було зазначено, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Керуючись ст.ст. 177, 197,182, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 січня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1