печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000154 від 24.09.2021,

ВСТАНОВИВ:
29.09.2021 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000154 від 24.09.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 299.8,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , РНОКПП відсутній.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З клопотання вбачається, що в провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000154, розпочате 24.09.2021 підробки офіційних документів, вчинене під час реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Печерською окружною прокуратурою міста Києва.

Згідно матеріалів досудового розслідування слідством встановлено, що представниками ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія» 30.08.2021 проведено обстеження будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на предмет переобладнання та реконструкції квартири АДРЕСА_3 , якої згідно технічної документації на вказаний будинок не існує.

Так, згідно відомостей інтернет ресурсу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 18.06.2021 власнику квартири АДРЕСА_3 видано повідомлення про початок будівельних робіт, реєстраційний номер КВ89, а саме реконструкції квартири АДРЕСА_3 на дві окремі квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Однак, як вказує прокурор в клопотанні, згідно технічного паспорту на вказаний будинок, вказаної квартири АДРЕСА_3 не існує, фактично у будинку зареєстровано 71 квартира.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що власником квартири АДРЕСА_4 , площею 299.8 кв.м, є ОСОБА_4 , який 12.05.2021 зареєстрував право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно проведеного обстеження слідством встановлено, що у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , на горищному просторі в стіні виявлено додатковий дверний отвір, де розпочато, можливо власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 підготовка до будівництва (реконструкції) даної квартири.

Прокурор в клопотанні зазначив, що вищевказані обставини свідчать про факт підробки офіційних документів під час проведення реєстрації права власності на вказану квартиру, вчинене групою осіб за попередньою змовою, з метою заволодіння частиною вищевказаного будинку, що належить територіальній громаді м. Києва.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 276926134 від 28.09.2021 об`єкт житлової нерухомості - квартира, загальною площею 299.8,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , РНОКПП відсутній.

Постановою процесуального керівника від 28.09.2021 вказаний об`єкт житлової нерухомості - квартира, загальною площею 299.8,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 299.8,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , РНОКПП відсутній.

Заборонити ОСОБА_4 або особам, які будуть діяти від їх імені або за їх дорученням (довіреністю), відчужувати, розпоряджатися вищевказаним об`єктом нерухомості, а також проводити будь-які будівельні роботи, у тому числі реконструкцію приміщень;

Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-які реєстраційні дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості;

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1