Дата документу 20.10.2021
Справа № 334/7938/21
Провадження № 1-м/334/5/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно громадянки України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, заміжня, має неповнолітню дитину 2008 року народження, постійного місця реєстрації на території РФ не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

засудженої вироком Свердловського районного суду м.Бєлгород Російської Федерації від 28.10.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, до 7 (семи) років позбавлення волі, відбуваючої покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Орловської області

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про приведення вироку Свердловського районного суду м.Бєлгород Російської Федерації від 28 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженої за даним вироком на території України.

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Свердловського районного суду м.Бєлгород Російської Федерації від 28 жовтня 2019 року до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктом «а», «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «інтернет», організованою групою у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Орловської області, кінець відбуття строку покарання 16.10.2025 року.

19 вересня 2021 року Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засуджену вироком російського суду громадянку України ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання на території України.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянці України російським судом, посилаючись на ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, заявник просить визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною вироком Свердловського районного суду м.Бєлгород Російської Федерації від 28.10.2019 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою за цим вороком в Україні.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що воно є обґрунтованим та відповідає вимогам закону та висловив свою думку про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася, в клопотанні просив розглядати справу за її відсутності.

Міністерство юстиції України звернувшись до суду з клопотанням про приведення вироку російського суду щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України до передачі засудженого в Україну, зазначив, що забезпечити присутність цієї особи в судовому засіданні держави виконання вироку згідно з Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, є неможливим.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Конвенції, особу, засуджену на території однієї Сторони, може бути передано на територію іншої Сторони, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання. З цією метою засуджена особа може висловити державі винесення вироку або державі виконання вироку своє побажання бути переданою згідно з цією Конвенцією та ч. 1 ст. 9 цієї Конвенції, компетентні органи держави виконання вироку продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положеннями ст.10 Конвенції, яка передбачає у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку. Відповідно до ст. 11 Конвенції, при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно ст. 606 КПК України, засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до увязнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

У судовому засіданні встановлено, що Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 609 КПК України, яке суд розглядає відповідно до положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовані визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 (в подальшому Конвенція), що набрала для України чинності, та норм Кримінального кодексу України.

Згідно вироку Свердловського районного суду м.Бєлгород від 28.10.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч.4 ст.228. КК РФ ( замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», вчинений організованою групою у великому розмірі) до покарання у виді 7 років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму. Вище зазначений вирок набрав законної сили. Як вбачається із змісту заяви засудженої ОСОБА_4 остання просить перевести її для подальшого відбуття покарання в Україну. Заява засудженої стала підставою щодо звернення Міністерства юстиції України з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (а.с.2-4).

Згідно довідки Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України.

Згідно довідки «Федеральное Казенное Учреждение Исправительная Колония № 6 Главного Управления Федеральной Службы Исполнения Наказаний по Орловської області від 03.03.2021 року, засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 03.03.2021 року відбула: 02 роки 4 місяця 16 днів, не відбута частина покарання складає: 04 роки 07 місяців 13 днів. Початок строку 17.02.2020 року, кінець строку 16 жовтня 2025 року. Процесуальні витрати за вироком відсутні.

Відповідно до довідки «Федеральное Казенное Учреждение Исправительная Колония № 6 Главного Управления Федеральной Службы Исполнения Наказаний по Орловської області, засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має задовільний стан здоров`я та не вказано на неможливість його етапування. Згідно характеристики від 04.03.2021 року, засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 характеризується позитивно.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Відповідно до ч 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Так, дії ОСОБА_4 за вироком Свердловського районного суду м. Бєлгород від 28.10.2019 року кваліфіковані за ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ ( замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», вчинений організованою групою у великому розмірі).

Санкцією зазначеної статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років із призначенням додаткових покарань чи без них.

За зазначені дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.307 КК України замах на злочин, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, карається позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

При вирішенні питання приведення вироку РФ у відповідність із законодавством України, суд враховує приписи ч.3 та ч.4 ст.610 КПК України, згідно яких, під час розгляду клопотання суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженою громадянкою України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, що повністю узгоджується з положеннями, наведеними ч.1 ст. 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, згідно яких, при заміні вироку не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Положення ч.3 ст. 66 КК РФ відповідають положенням ч.3 ст. 68 КК України і передбачають, що за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу.

Оскільки призначене державою винесення вироку покарання має бути співвіднесене з покаранням, передбаченим законодавством України про кримінальну відповідальність за вчинення аналогічного злочину, суд визначає строк позбавлення волі за злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.2ст. 307 КК України, із застосуванням ч.3 ст. 68 КК України, що за своїм характером та своєю тривалістю не є більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і відповідає вимогам п.1 ч.4 ст. 610 КПК України.

З вище наведеного вбачається, що ОСОБА_4 слід вважати засудженою за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Конфіскація майна ОСОБА_4 вироком Свердловського районного суду м. Бєлгород від 28.10.2019 року не призначалася, тому не підлягає до застосовування.

Процесуальні витрати відсутні.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 відповідно до вироку Свердловського районного суду м. Бєлгород від 28.10.2019 року, при приведенні його у відповідність із законодавством України, слід рахувати з 17 лютого 2020 року та зарахувати в строк відбування призначеного покарання термін тримання під вартою з 17жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 року включно.

Питання речових доказів вирішено при постановленні вироку.

Суд, враховуючи наведене, вважає, що призначене засудженій ОСОБА_4 за вироком Свердловського районного суду м. Бєлгород від 28.10.2019 року покарання за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими Кримінального Кодексу України за вчинення аналогічних винних діянь, засуджений згідний на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, приходить до висновку, що є достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

Відповідно до ст.86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається Державним департаментом України з питань виконання покарань, до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженій до позбавлення волі виду колонії.

Керуючись ст.ст. 602, 603, 606, 609, 610 КПК України, ст.ст. 2, 9, 11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, суд,-

ухвалив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, заміжня, яка має на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, не працюючого, постійного місця реєстрації на території РФ не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, засудженої вироком Свердловського районного суду м. Бєлгород РФ від 28.10.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, до 7 (семи) років позбавлення волі, відбуваючої покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Орловської області у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженою за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до вироку Свердловського районного суду м. Бєлгород РФ від 28.10.2019 року при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 17 лютого 2020 року та зарахувати в строк відбування призначеного покарання термін тримання під вартою з 17 жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали направити Міністерству юстиції України, для відому.

Суддя: ОСОБА_1