Провадження № 11-кп/4808/350/21
Категорія ст.185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Івано Франківського міського суду від 16 червня 2021 року, відносно ОСОБА_10 за ст. 185 ч.3 КК України, 15.07. 1977 року народження, уродженця с. Казкалово Саратовської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз : 24.11.2015 року Кам`янець Подільським міським судом Хмельницької області за ст. 186 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі та ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зренянін Республіки Югославія, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз : 12.11.2018 року Залізничним районним судом м. Львова за ст. 186 ч.2, ст.4 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки взяті до уваги покази в судовому засіданні не були належно оцінені судом. Зазначає, що головуючим суддею було безпідставно відмовлено йому у задоволенні клопотання про допит свідків, які мають важливе значення по даному кримінальному провадженні, а також не враховано той факт, що доказів перебування його в даному будинку немає, так як сторона обвинувачення не надала взірців його відбитків пальців в середині будинку. Вказує, що навіть під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_10 зазначав, що сам скоїв цей злочин, бо він в цей момент просив милостині в іншому будинку.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 16.06.2021 року скасувати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок суду від 16.06.2021 року в частині визнання вини її підзахисного та призначення йому покарання за інкримінований злочин, прийнятий із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що 16.06.2021 року при проведені судових дебатів та заслуховування думки потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_11 був відсутній та його позиції по кримінальному провадженню судом не було з`ясовано.

Крім цього, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а саме в своїх поясненнях ОСОБА_9 зазначив, що 03.10.2019 року разом з ОСОБА_10 просили милостиню в районі залізничного вокзалу м. Івано Франківськ. Вони разом зайшли на територію по вул. Вовчинецька, де на одному подвір`ї було розташовано два домоволодіння. В одне домоволодіння пішов просити милостиню ОСОБА_10 , а в іншу частину будинку постукав ОСОБА_9 . Останньому не відчинили і він вийшов з території даного подвір`я, зустрівши на виході ОСОБА_10 . Про вчинення ним крадіжки, ОСОБА_9 стало відомо на сусідній вулиці. Дані пояснення її підзахисного були підтвердженні показами обвинуваченого ОСОБА_10 .

Просить вирок суду від 16.06.2021 року скасувати та закрити провадження в частині притягнення ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України на підставі ст. 284 ч.1 п.п. 1,3 КПК України.

Вироком Івано Франківського міського суду від 16.06.2021 року, ОСОБА_10 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено йому покарання чотири роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 вказано обчислювати з дня затримання 03.10.2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою.

Раду ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено йому покарання чотири роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вказано обчислювати з дня затримання 03.10.2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в солідарному порядку судові витрати по справі за проведення експертиз в розмірі 2983 грн. 19 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_13 з метою таємного викрадення чужого майна, яке знаходилось у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 . З цією метою, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_13 , 03.10.2019 року близько 17 год. 30 хв., зайшли на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 та підійшли до металопластикового вікна. ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , будучи об`єднаними єдиним неправомірним умислом, шляхом відтиску вікна, незаконно проникли до вказаного житлового приміщення. Після чого, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні будинку, таємно викрали: ноутбук вартістю 6467 грн, безпровідні навушники вартістю 433 грн. та жіночі сережки - підвіски вартістю 84 грн., які належали потерпілому ОСОБА_11 . Після вчинення крадіжки ОСОБА_13 та ОСОБА_10 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власнийрозсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 6984 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч.1 п.п 1,3 КПК України;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , вважає їх безпідставним та необґрунтованими, просить залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, а саме 16.06.2021 року при проведені судових дебатів потерпілий ОСОБА_11 був відсутній, тому судом не було з`ясовано його думку з приводу міри покарання її підзахисного.

Колегія суддів перевіривши наведені доводи, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, так як відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису від 13.04.2021 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, судом першої інстанції було дотримано процедуру судового розгляду, а саме допитано потерпілого з приводу обставин, які мали місце 03.10.2019 року та з`ясовано його думку з приводу міри покарання. Потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що претензій до обвинувачених у нього немає, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Окрім цього, твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2019 року, протоколи огляду місця події від 03.10.2019 року та фототаблицями до них, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.10.2019 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , як осіб яких бачила в будинку АДРЕСА_3 з речами, які були викрадені з вказаного будинку, протокол пред`явлення речей для впізнання від 04.10.2019 року, висновок експерта № СЕ-19/109/14-426Д/19 від 08.11.2019 року.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів наведених обвинуваченим ОСОБА_9 в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено йому у задоволенні клопотання про допит свідків, які мають важливе значення по даному кримінальному провадженні, судова колегія вважає їх безпідставними.

Так як вбачається з матеріалів кримінального провадження, від допиту свідків сторони обвинувачення, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_17 прокурор відмовився, оскільки потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні попросив не викликати їх для дачі показань, так як вони є неповнолітніми особами.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Крім цього, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано те, що обвинувачений неодружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відсутність завданої шкоди, а також думку потерпілого, який в судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого немає.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 є необґрунтованими.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду від 16.06.2021 року без змін.

Керуючись ст.ст.376,403,404,405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 16 червня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3