ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7266/21 (1-кс/645/1695/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/2153/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: бездіяльність слідчого, прокурора
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
заявника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 від 03.10.2021 року на бездіяльність дізнавача та відмову від ведення справи і його заміну на більш досвідченого дізнавача,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 від 03.10.2021 року на бездіяльність дізнавача та відмову від ведення справи і його заміну на більш досвідченого дізнавача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді і відкрити провадження за її скаргою.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді.

Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення заявника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2021 року ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова зі скаргою від 03.10.2021 року (вх. № 25524), в якій вона зазначила про те, що у зв`язку з повною бездіяльністю та відмовою вести справу № 0000141 від 13.11.2020 року за ч. 1 ст. 139 КК України (її особисте прохання, вона просить замінити дізнавача ОСОБА_7 на більш досвідченого дізнавача, оскільки за її словами вона не може вести цю справу.
Відмовляючи ОСОБА_6 у відкритті провадження за її скаргою, слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що положеннями ст.303 КПК України не передбачено оскарження таких рішень, дій чи бездіяльності дізнавача про які просила заявник.

Проаналізувавши зміст скарги слідчий суддя суду першої інстанції не встановив конкретних процесуальних дій, які не були вжиті дізнавачем ОСОБА_7 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000141 від 13.11.2020 року, які б свідчили про її бездіяльність. Також вказав, що до скарги не додано жодного документу, що підтверджували б обставини, на які посилається скаржниця. Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що в скарзі не наведено ознак бездіяльності, що передбачена ч. 1 ст. 303 КПК України.
Водночас слідчий суддя зауважив, що вимога скарги «замінити дізнавача на більш досвідченого» не узгоджується з приписами КПК України, оскільки ані КПК України загалом, ані глава 26 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» цього кодексу не передбачають повноважень слідчого судді здійснювати заміну дізнавача.
Крім того вказав, що в тексті скарги не вказано, яке відношення ОСОБА_6 має до кримінального провадження та який статус у ньому вона має. До скарги також не додано доказів відповідних повноважень ОСОБА_6 , які б демонстрували її зв`язок із обставинами, що встановлюються у кримінальному провадженні чи її процесуальний статус, який би наділяв її правом оскарження бездіяльності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Конкретні випадки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.303 КПК України. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним. З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

За своїм змістом скарга ОСОБА_6 містить лише декілька речень і не містить фактичних обставин, а тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо відмови ОСОБА_6 у відкритті провадження за її скаргою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій наведені аргументовані підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 і які відповідають вимогам кримінально-процесуального закону.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права с принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudiсаtа, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якою є право доступу до суду (рішення у справі Gоldеrv. TheUnitedKingdom від 21 лютого 1975 року, серія А №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 законним і обґрунтованим. Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

При цьому, ОСОБА_6 належить роз`яснити, що за наявністю певних правових та процесуальних підстав вона не позбавлена права повторно звернутися зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, навівши при цьому всі фактичні обставини.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді