Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 березня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне у режимі відео конференції з ДУ « Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №0001489 від 25 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.03.2021 року, і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 25 липня 2021 року по 14 грудня 2021 року з розрахунку: один день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в один рік, належних висновків не зробив, і 25 липня 2021 року близько 00 год. 10 хв, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що на вул. Соборній 190 в м. Рівне, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом поштовху ззаду потерпілої ОСОБА_8 , ривком зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби вагою 10,17 гр. вартістю 9159,61 грн. із золотим хрестиком 585 проби вагою 1,74 гр. вартістю 1567,13 грн, заподіявши шкоду на загальну суму 10 726,74 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи фактичних обставин вчиненого злочину, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок надто суворим, оскільки ОСОБА_6 свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, викрадене майно потерпілій, яка не має претензій, повернуто. Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити, застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України, призначивши покарання у вигляді двох років і шести місяців позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не з`явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним і просить залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні й розглянутих судом доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , підтримані обвинуваченим, про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, ряд обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди, на що покликається в скарзі і апелянт, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_6 за вчинене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Зважаючи, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення в період іспитового строку, визначеного вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.03.2021 року, суд правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України та роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року ( з послідуючими змінами), згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, визначив йому і остаточне покарання.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за системне вчинення крадіжок чужого майна, і вчинив даний злочин, будучи звільненим від відбування покарання, призначеного вироком суду від 25.03. 2021 року, з випробуванням іспитовим строком, через незначний проміжок часу після ухвалення вироку, колегія суддів підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.69 КК України не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3