490/4032/21 13.01.2022
н/п 1-кп/490/451/2021
Справа № 490/4032/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

розглядаючи кримінальне провадження №0000337 відомості про яке 05.04.2021 внесено до ЄРДР за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Торосово Волосовського району Ленінградської області Російської Федерації, національність українець, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
Центральним районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 26 січня 2022 року.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Прокурор у судовому засіданні клопотав про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від суду, через те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за вчинення кого передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на чтрок від шести до десяти років з конфіскацією майна та наявність факту того, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, тобто відсутні джерела прибутків; незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки офіційно ніде не працює та в якості джерела доходу обвинувачений ОСОБА_3 обрав для себе діяльність, пов`язану з вчиненням злочину. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти клопотання прокурора, просив суд змінити йому застосований запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та клопотав змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотань які вирішуються, суд дійшов висновку про таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Підставою вважати такі ризики реальними є та обставина, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, яке відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна, по-друге, ОСОБА_3 до затримання не мав постійного місця проживання, проживав в різних місцях, з початку з цивільною дружиною в м. Миколаєві, а в останній час у батьків в Чернігівській області, крім цього обвинувачений ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу.

На підставі зазначеного, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 у кримінальному провадженні. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти зазначеним ризикам, які на думку суду є досі реальними, тому обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою доцільно продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 331, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою до 10 березня 2022 року.

Ухвалу направити до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду.

Кінцевий строк дії ухвали - 10.03.2022 р.

Суддя ОСОБА_6