КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2420/2021 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0004598 від 10.05.2018 по обвинуваченню за ч. 3 ст. 185 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.06.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (штраф сплачено),

за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави залишено без зміни до набрання вироком законної сили та ухвалено повернути її після набрання вироком законної сили, особі, що її вносила.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 його перебування під вартою у даному кримінальному провадженні з 10.05.2018 по 19.11.2018 з урахуванням ст. 72 КК України. Вирішено питання речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 10 травня 2018 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, підійшов до автомобіля "Пежо 206" НОМЕР_1 з. "BGL253" та, використовуючи заздалегідь заготовлений інструмент, розбив його праве переднє скло, у той час, як особа, до якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2019 застосовано примусові заходи медичного характеру, перебувала неподалік і слідкувала за тим, щоб сторонні особи не помітили їхні дії, а потім підійшла до вказаного а ОСОБА_6 разом з Бєловим Є.В. таємно викрали з салону майно, ОСОБА_10 ерпілому Богуну Р.В., а саме: чоловічу чорну сумку вартістю 300 грн., гаманець чорного кольору вартістю 300 грн. з грошовими коштами у ньому в сумі 214 грн. та відеореєстратор вартістю 1500 ОСОБА_6 одальшому Бєлов Є.В. та особа, до якої застосованв примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу, зникли з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїм ОСОБА_6 ими діями Бєлов Є.В. та особа, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, ОСОБА_10 ерпілому Богуну Р.В. матеріальну шкоду на загальну суму 2314 грн.

В апеляцій ОСОБА_7 урор Вигівський М.І., не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, що призвело до ОСОБА_6 Бєлову Є.В. покарання, яке за своїм розміром та видом не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий ОСОБА_6 визнати Бєлова Є.В. винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти її задоволення, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з викладеного в апеляційній скарзі, фактичні обставини кримінального не оспорюються, а тому колегія суддів їх не переглядає в порядку ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх слушними.

За наслідками судового розгляду кримінального провадження, суд 1-ї інстанції прийшов д ОСОБА_6 , що дії Бєлова Є.В. слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб і вказав на те, що прокурором не надано достатніх доказів того, що автомобіль потерпілого може вважатися «сховищем», а отже не погоди ОСОБА_6 `явленим Бєлову Є.В. обвинуваченням за ч.3 ст. 185 КК України.

Однак, колегія суддів апеляційного суду із таким висновком суду 1-ї інстанції не погоджується.

Судом встановлено, щ ОСОБА_10 ерпілого Богуна Р.В. викрадено з т ОСОБА_6 засобу Бєловим Є.В. та особою, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, вчинені безпосередньо після розбиття правого переднього скла в автомобілі, тобто шляхом усунення перешкоди для проникнення всередину автомобіля.

У висновку Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеного у постанові № 51-5932 км 19 від 17.03.2020 вказано, що у кожному конкретному кримінальному провадженні, де пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, яке виключає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище» (ч.3 ст. 185 КК України), належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище».

Звернуто увагу на те, що сховищем є місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.

Тобто, до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

За визначенням, передбаченим ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, автомобільний транспортний засіб це колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому, легковий автомобіль це автомобіль із кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Судом визнано доведеним той факт (і ніким це ОСОБА_6 ться), що Бєлов Є.В. підійшовши до автомобіля і, використавши заздалегідь підготовлений інструмент, розбив праве передне скло автомобіля, у той момент, як особа, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, перебувала неподалік та слідкувала за навколишньою обстановк ОСОБА_6 разом з Бєловим Є.В. таємно викрали з салону ОСОБА_10 терпілого Богуна Р.В.

Вказані обставини підтвердили в суді 1 ОСОБА_11 св ОСОБА_12 ка О.М. і Цалко В.О., а знаряддя злочину було вилучено під час об ОСОБА_6 ваченого Бєлова Є.В. одразу після вчинення кримінального правопорушення.

Отже, встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 а те, що Бєлов Є.В., не маючи вільного доступу до салону автомобіля «Пежо», який був зачинений, а вікна повністю підняті, що унеможливлювало вільне та безперешкодне потрапляння до нього сторонніх осіб, був змушений використати заздалегідь заготовлений предмет (рогатку) для подолання засобу охорони від доступу сторонніх осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обставини проникнення до салону автомобіля вказують на те, що обвинувачений не мав вільного доступу до реч ОСОБА_10 отерпілий Богун Р.В. залишив у ньому для тимчасового зберігання, сприймаючи конструктивні особливості свого автомобіля як достатні для об`єктивного перешкоджання вільному доступу сторонніх осіб, а тому у даному випадку салон автомобіля марки «Пежо» слід вважати с ОСОБА_6 отже дії Бєлова Є.В. необхідно кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, про що правильно вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Оскільки суд 1-ї інстанції помилко ОСОБА_6 ував дії Бєлова Є.В. за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, він допустив і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, що в свою чергу потягло за ОСОБА_6 значення Бєлову Є.В. покарання, яке за своїм розміром та видом не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, і на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

З урахуванням наведених положень, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лют ОСОБА_6 ва Єгора Васильовича за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає безумовному скасуванню в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

Колегія суд ОСОБА_6 ікує дії Бєлова Є.В. за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище.

З урахуванням ступеню тяжкості та конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, колегія суддів вважає, що покарання у межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сп ОСОБА_6 равленню Бєлова Є.В. та попередженню вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місце ОСОБА_7 № 4 Вигівського М.І. задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютог ОСОБА_6 а Єгора Васильовича за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого і призначеного йому покарання, та ухвалити ОСОБА_6 ок, яким Бєлова Є.В. визнати винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати у строк в ОСОБА_6 у Єгору Васильовичу його попереднє ув`язнення з 10.05.2018 по 19.11.2018 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду 1-ї інстанції залишити без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 Т.М. Юденко ОСОБА_3 Л.І. Кепкал ОСОБА_4 О.А. Кияшко