Справа № 136/1464/19
УХВАЛА

17 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000099 від 23.02.2019 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою, для встановлення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли. Просив врахувати, що обвинувачені обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, що потягло за собою смерть потерпілого, після вчинення злочину обвинувачені намагалися приховати сліди кримінального правопорушення та втекти, тому можуть впливати на свідків, спотворити докази, уникати явки до суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_4 у вирішенні клопотання прокурора поклалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_5 не заперечили проти клопотання прокурора.

При вирішенні клопотань учасників кримінального провадження, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року установлено з 12.03.2020 року та в подальшому продовжено до 30.04.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 20-5розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 23.04.2020 року, пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України викладено у редакції, яка передбачає, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Враховуючи вказані нормативні положення, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинувачених неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинувачених під вартою по справі головуючим колегії одноособово.
Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зокрема враховує, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; та репутацію підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано за рішенням суду тобто, у спосіб встановлений кримінальним процесуальним законодавством України та був продовжений за ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України строком покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, що дає підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду та уникати явки до суду.
Також суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є раніш судимими за вчинення умисних корисних злочинів, не мають стійких соціальних зв`язків, є схильними до вчинення кримінальних правопорушень, обидва до затримання не були офіційно працевлаштовані. За обвинувальним актом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується зникнення з місця вчинення злочину, намагання знищити сліди злочину, шляхом приховання трупу потерпілого. Двоє осіб за допомогою яких було приховане тіло потерпілого на теперішній час не встановлені. Дані обставини, в своїй сукупності, вказують про наявність ризиків передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315 та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 2 місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331, пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задоволити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 16 січня 2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 16 січня 2022 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 5 діб через Вінницький районний суд Вінницької області з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1