ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000432 щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. В`язівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у вигляді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.
Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона 05 вересня 2021 року приблизно о 11.35 год., знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , в кімнаті разом зі своєю сестрою - ОСОБА_9 , де в цей час між ними виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , стоячи навпроти ОСОБА_9 , умисно схопила її правою рукою за волосся та потягнула до кімнати, тримаючи металевий предмет в правій руці, нанесла удар по лівому передпліччі, лівому пальці та в області передніх зубів.
Своїми умисними, злочинними діями ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді гематом лівої кисті, лівого плеча, набряку, гіперемії верхньої губи в проекції 1 зуба верхньої щелепи справа, травматичного неповного вивиху 1 зуба верхньої щелепи справа з відломом вестибулярної кісткової стінки по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету) або при ударі об такі, з місцем прикладання діючої сили у вищезазначеній області, чим спричинила легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляції:
- захисник просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.
В обґрунтування вимог зазначає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яка має велику кількість тяжких захворювань, а тому не зможе виконати призначене покарання.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце слухання їх апеляції належним чином повідомлені, причин не явки чи заяв про відкладення розгляду справи не надали, а тому їх відсутність відповідно до положень ч.4 ст. 405 КПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши, прокурора, потерпілу та її представника, які кожен окремо та разом заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 125 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги захисника з посиланням на суворість призначеного обвинуваченій покарання судом є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій кримінальних проступків, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом віднесено щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За висновком суду першої інстанції, обставина, що пом`якшує покарання - щире каяття не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєнного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченої ст. 69 ККК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок є справедливим, об`єктивним і таким, що повністю відповідає обставинам кримінального провадження.

Таким чином, на підставі наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, саме у виді громадських робіт, яке не є більш тяжким, передбаченого цією санкцією, що є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

За наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Доводи захисника про те, що обвинувачена має ряд захворювань і тому не може виконати призначене їй покарання у вигляді громадських робіт, колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно наданих медичних довідок, обвинувачена дійсно має деякі захворювання, проте стороною захисту не надано медичного висновку, належним чином оформленого, який би свідчив, що обвинувачена за станом свого здоров`я не може виконувати громадські роботи, а надані медичні довідки таких висновків не мають.

Також, колегія суддів зважає на те, що обвинувачена є особою яка не працює, тобто законних джерел отримання нею доходів не існує, що унеможливлює призначення їй покарання у виді штрафу.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання, з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої.

Призначене судом першої інстанції покарання є законним, справедливим з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4