У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001270 за ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, у якому просить накласти арешт заборонивши відчуження розпорядження, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: на об`єкт незавершеного будівництва, а саме курортно-рекреаційний комплекс сімейного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельною готовністю 15%, розмір загальної площі (фактично) 793,7 кв.м., матеріали стін: залізобетон, складові частини об`єкта нерухомого майна: курортно-рекреаційний комплекс А, фундамент Б, підпірна стіна 1 (РНМО 01); земельну ділянку на якій даний об`єкт розташований, а саме на: земельну ділянку загальною площею 0,5291 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :35:002:0009 (реєстраційний номер майна 01).
Заявник в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій вказав, що підтримує клопотання та просить розглянути за його відсутності.

З клопотання вбачається, що 29 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-ЕЛІТ" укладено Договір № 15 про резервування таун-хаусу, відповідно до умов пункту 2.2. якого, з моменту підписання цього договору, за умови виконання п. 3.1. цього Договору, Сторона-1 ("ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-ЕЛІТ") резервує за Стороною-2 ( ОСОБА_2 ) таун-хаус з метою подальшої передачі його або права на нього у власність за умови сплати Стороною-2 частки статутного фонду ТОВ «ФРАНЦУЗЬКИЙ БУЛЬВАР-ЕЛІТ» у розмірі 3,3 %. Встановлена наступна характеристика таун-хаусу, що резервується: - Адреса об`єкту: АДРЕСА_1 (район пляжу монастиря); - № приміщення(-нь) - № 15; - Загальна площа - 289,52 кв.м.; - площа забудови - 110,7 кв.м. - площа терас и балконів - 31,15 кв.м. - площа покрівлі, що експлуатується - 97,94 кв.м.

Додатковою угодою № 1 від "15" грудня 2011 року до Договору № 15 від "29" листопада 2010 року про резервування таун хаусу п.2.5. було змінено та викладено в наступній редакції: "Запланований термін введення в експлуатацію II квартал 2014 року".

Додатковою угодою № 2 від 08 серпня 2014 року до Договору № 15 від "29" листопада 2010 року про резервування таун хаусу термін введення курортно-рекреаційного комплексу сімейного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (район пляжу монастиря) подовжено до II кварталу 2019 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37407015 від 04.10.2017 року, прийнятим державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» ОСОБА_3 зареєстроване право власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на об`єкт незавершеного будівництва курортно-рекреаційного комплексу сімейного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельною готовністю 15 %, розмір загальної площі (фактично) 793, 7 кв.м., матеріали стін: залізобетон, складові частини об`єкта нерухомого майна: курортно-рекреаційний комплекс А, фундамент Б, підпірна стіна 1, реєстраційний номер 101. Підставою реєстрації стало рішення Господарського суду Одеської області від 15 вересня 2014 року, справа № 916/2909/14, рішення набрало законної сили 18.08.2016 року, довідка щодо відсотку готовності об`єкту незавершеного будівництва № 483215.72.17 від 28 березня 2017 року, видана Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, технічний паспорт, виготовлений за станом на 28.03.2017 року, виданий 31 жовтня 2017 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради; Декларація про початок виконання будівельних робіт від 14 вересня 2011 року, зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 19 вересня 2011 року № ОД2.

20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОСТАЙЛ» укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, реєстраційний номер 3294 та ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38857775 та проведено реєстрацію права власності за ТОВ «АВТОСТАЙЛ».

Майнове право, яке належало ОСОБА_2 на підставі договору № 15 про резервування таун-хаусу та з боку банку було підтверджено гарантійним листом.

Таким чином, ОСОБА_2 незаконно був позбавлений майнового майна, яке належало йому на підставі договору № 15 про резервування таун-хаусу та з боку банку було підтверджено гарантійним листом. Дане майнове право на таун-хаус було закріплено за ОСОБА_2 на підставі договору резервування, також воно підтверджується вищезазначеним листом АТ "УКРСОЦБАНК". На теперішній час йому стало відомо, що АТ "АЛЬФА-БАНК" шахрайським шляхом продав земельну ділянку, де повинен розташовуватися належний ОСОБА_2 таун-хаус ТОВ "АВТОСТАЙЛ", більше того на теперішній час дана земельна ділянка перебуває у відкритому продажу на інтернет-порталі OLX (режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Загальна сума понесених ОСОБА_2 витрат, за стягненням якої із даних осіб він звернувся до суду у визначений ЦПК України термін, складає 660000 (шістсот шістдесят тисяч) гривень.
На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 подав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі якої відкрите кримінальне провадження № 0001270 за ч. 2 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_2 відповідно до ст. 55 КПК України є потерпілим.
Згідно ст. 56 КПК України ОСОБА_2 має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом, у зв`язку з чим органу досудового розслідування подано цивільний позов та відповідно до ст. 61 КПК України він є цивільним позивачем у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання можливого рішення суду із відшкодування ОСОБА_2 матеріальних збитків.
На теперішній час встановлено, що відповідачами здійснюється продаж спірного майна.
Про здійснення ними такого продажу свідчить розміщене оголошення за наступним інтернет-посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відомості на цьому сайті є відкритими. Для ознайомлення із ними не потрібно жодної реєстрації та вони мають вільний доступ для будь-якої особи. З цими відомостями можна ознайомитися у будь-який час.

Дане оголошення розміщені у розділі «Продаж комерційної нерухомості».
Оголошення містить конкретну визначену ціну, за якою здійснюється продаж.
Згідно із оголошеннями, даному майну, присвоєний відповідний код продажу, який призначений для створення найбільш комфортних умов для покупців у роботі з інформацією щодо об`єкту покупки, отже, намір відповідачів на здійснення продажу спірних земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва.
Таким чином, у даний час відповідачами цілеспрямовано здійснюється цілий комплекс заходів, направлених на продаж майна, та невжиття заходів із забезпечення позову, визначених у заяві, призведе до продажу майна третім особам.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема статтею 41 Конституції України, якими передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється слідчим суддею з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» п. 50, Series A N).
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 згаданої статті, арешт може бути накладений на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 131-132, 170, 173-174 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001270 за ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт заборонивши відчуження розпорядження, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: на об`єкт незавершеного будівництва, а саме курортно-рекреаційний комплекс сімейного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельною готовністю 15%, розмір загальної площі (фактично) 793,7 кв.м., матеріали стін: залізобетон, складові частини об`єкта нерухомого майна: курортно-рекреаційний комплекс А, фундамент Б, підпірна стіна 1 (РНМО 01); земельну ділянку на якій даний об`єкт розташований, а саме на: земельну ділянку загальною площею 0,5291 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :35:002:0009 (реєстраційний номер майна 01).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

05.10.2021