Справа № 204/13/22
Провадження № 1-кс/204/47/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Ставніцер Б.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Войтанік І.Ю., погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра Тарановою Н.В., про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000780 від 22 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до суду надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Войтанік І.Ю., погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра Тарановою Н.В., про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000780 від 22 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що до відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що невстановлена особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 заволоділа майном останньої (ЖЄО №27462 від 21.12.2021). Під час досудового розслідування було допитано потерпілу ОСОБА_1 , яка вказала, що по домоволодінню, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , тривають судові спори з приводу визнання договору дарування не дійсним; 20.12.2021 потерпіла отримала на мобільний телефон повідомлення від служби охорони, про те, що на території домоволодіння знаходяться сторонні особи. Прибувши на місце, остання побачила, що у дворі перебували дружина батька потерпілої ОСОБА_2 та син останньої ОСОБА_3 . ОСОБА_2 почала казати, що будинок та майно, яке в ньому знаходиться, більше їй не належить. Після проведення перемовин, ОСОБА_1 виявила відсутність техніки у будинку. Тому, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам будуть відігравати велике значення під час проведення подальшого досудового розслідування, у органів слідства та прокуратури виникла потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, такого як арешт майна, тому дізнавач звернувся до суду із зазначеним клопотанням.

В судове засідання дізнавач не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Інші учасники не з`явились, проте, згідно ст.172 КПК України, неприбуття осіб у судове засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Вивчивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Встановлено, що 22.12.2021 сектором дізнання ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000780, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України та розпочато досудове розслідування.

Враховуючи, що спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, наявні підстави для накладення арешту на домоволодіння.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не допущення його знищення, розтрати, приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, не можливо, у зв`язку із чим, не застосування вказаного заходу, може призвести до вищевказаних ризиків.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи дізнавача, щодо необхідності накладення арешту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Також, слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, визначеним у клопотанні дізнавача, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на домоволодіння може призвести до його можливого пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження домоволодіння на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим, не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження, розпорядження та користування майном виправдає у цьому випадку такий ступінь втручання.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень», згідно якої ухвала про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання, тому з метою своєчасного оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ініціатора клопотання обов`язок повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Войтанік І.Ю., погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра Тарановою Н.В., про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000780 від 22 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користуванням домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №293773840 від 05.01.2022 на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра Таранову Н.В. невідкладно повідомити слідчого суддю про дату звернення до виконання цієї ухвали.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Н.В. Токар