Справа № 157/1049/20 Провадження №11-кп/802/622/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконферензв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000292 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09.06.2021

В С Т А Н О В И В

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше судимого:

- вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 березня 2005 року за ч.2 ст.189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із встановленням на підставі ст.75 КК України іспитового строку 3 (три) роки;

- вироком Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2007 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України. На підставі ст.ст.70,71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2012 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.296 КК України, на підставі ст.ст.70,72 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.190, на підставі ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року на підставі ст.81 КК України звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 03 місяці 08 днів,
засуджений:
- за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки ;
- за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання 10 вересня 2020 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави 3595 (три тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 90 копійок процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судових товарознавчих експертиз.
Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 червня 2020 року, скасовано.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 10 травня 2020 року біля 10 год в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, під час сну потерпілого, умисно, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi 8» моделі «М1908C31G», чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: 1) НОМЕР_2 ; 2) НОМЕР_3 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон Україна» НОМЕР_4 та зарядним пристроєм марки «МІ» моделі «MDY-09-EW» загальною вартістю 3166 грн. 67 коп, а також силіконовий чохол до вказаного мобільного телефону вартістю 63 грн 22 коп та переносний акумулятор «Power Bank» невстановленої марки синього кольору, ємністю 10000 mAh, вартістю 500 грн, що належать ОСОБА_10 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на загальну суму 3 729 грн 89 коп.
Крім того, ОСОБА_8 20 червня 2020 року біля 04 год, знаходячись поблизу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав велосипед марки «Raleigh» моделі «Devon 7» іноземного виробництва, чорного кольору, вартістю 5666 грн 67 коп, що стояв біля під`їзду вказаного житлового будинку та належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_8 24 червня 2020 року біля 12 год 30 хв, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через відчинене вікно, яке він напередодні відкрив шляхом обману ОСОБА_12 , коли перебував в одній із кімнат належного їй житлового будинку АДРЕСА_4 цього ж домогосподарства, проник до вказаного будинку, звідки повторно, викрав рідкокристалічний телевізор марки «Nomi 24H10» чорного кольору, серійний номер SSI03201624H10 - 0155 із пристроєм дистанційного керування чорного кольору загальною вартістю 2435 грн 53 коп та цифровий супутниковий тюнер марки «ORTON 4100C NEW» чорного кольору із пристроєм дистанційного керування чорного кольору вартістю 190 грн, які належать ОСОБА_12 внаслідок чого спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2625 грн 53 коп.
Крім того, ОСОБА_8 27 серпня 2020 року біля 19 год, знаходячись у квартирі АДРЕСА_5 , повторно, умисно, в присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відкрито викрав цифровий супутниковий телевізійний приймач марки «Xtra TV STB v1», вартістю 731 грн 35 коп, пульт дистанційного керування вартістю 69 грн 18 коп, кабель RCA вартістю 46 грн 12 коп, блок живлення вартістю 69 грн 18 коп, володільцем яких на підставі договору оренди №XTR-/2020, укладеного 19 серпня 2020 року з ТзОВ «Екстра-ТВ», є ОСОБА_15 , внаслідок чого заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 915 грн 83 коп.
Крім того, ОСОБА_8 31 серпня 2020 року біля 23 год, знаходячись поблизу цілодобового магазину «АВС-24», на площі Культури в м. Камені-Каширському Волинської області, зловживаючи довірою ОСОБА_16 , під приводом зателефонувати, заволодів належним останньому мобільним телефоном марки «Ergo F188 Play», вартістю 261 грн 60 коп, з сім-карткою ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_5 , вартістю 100 грн, на рахунку якої було 37 грн, з яким у подальшому зник з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 398 грн 60 коп.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду скасувати та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України. Посилається на те, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті даних злочинів, наявність у нього тяжких захворювань, малолітньої доньки на утриманні. Посилається на те, що свідок ОСОБА_13 ввела суд в оману, її покази відрізняються від показань свідка ОСОБА_14 , суд відхилив його покази та ОСОБА_14 . Вини за ч.2 ст.186 КК України не визнає, просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_13 сама дала тюнер, який він зобов`язувався повернути, але не повернув. Вважає, по даному епізоду вчинив шахрайство.

Аналогічне прохання висловлюється і в апеляції захисника ОСОБА_9 , який вважає, суд неправильно застосував Закону України про кримінальну відповідальність, порушив вимоги кримінального процесуального закону. Обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2ст.190 КК України. Вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав, оскільки грабежу не вчиняв. ОСОБА_13 добровільно віддала йому цифрового супутникового телевізійного приймача (тюнера). ЇЇ покази суперечать показам свідка ОСОБА_14 , яка ствердила, ОСОБА_8 попросив приймача, якого ОСОБА_13 добровільно віддала. ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердила, на досудовому розслідуванні говорила неправду про те, що ОСОБА_8 самовільно забрав коробку з приймачем. Давала такі покази, оскільки боялася втратити право на проживання в квартирі на АДРЕСА_6 , де проживала в ОСОБА_13 . Показання свідка ОСОБА_13 викликають сумнів щодо їх правдивості.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили змінити вирок, прокурора, який заперечив доводи апеляційних скарг і просив залишити вирок суду першої інстанції в силі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України матеріалами кримінального провадження доведена і ніким не заперечується .
Посилання обвинуваченого та його захисника про невизнання ОСОБА_8 вини за ч.2 ст.186 КК України, оскільки останній грабежу не вчиняв, а донька потерпілої ОСОБА_15 ОСОБА_13 добровільно віддала йому цифрового супутникового телевізійного приймача (далі тюнера), який він зобов`язувався протягом двох днів повернути, спростовується належними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені місцевим судом.
З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, ОСОБА_8 в кінці серпня 2020 прийшов до неї додому зранку та попросив спиртного, щоб похмелитись. Оскільки в квартирі не було спиртних напоїв та грошей на їх придбання, обвинувачений запропонував продати новий тюнер, який лежав в коробці на шафі. ОСОБА_13 заборонила брати його, оскільки тюнер належав її мамі ОСОБА_15 , яка повернувшись із с.Красниліка, буде сварити ОСОБА_13 та покарає. ОСОБА_14 бачила, як ОСОБА_8 забирав пакет в якому була синя коробка, в якій знаходився новий тюнер. Дозволу ОСОБА_8 брати тюнера не давала, оскільки він належав її мамі, який остання замовила в інтернеті та виплачувала по ньому кредит. ОСОБА_8 сказав, що принесе його на наступний день, однак цього не зробив.
Свідок ОСОБА_14 , яка була присутня в квартирі дала наступні покази. В серпні 2020 проживала в квартирі ОСОБА_15 , стосунки на той час із потерпілою були хороші, однак пізніше коли пішла із квартири - зіпсувались. Пояснила, ОСОБА_8 взяв тюнер не сам, а з дозволу ОСОБА_13 з умовою, що поверне його в короткий час. На момент досудового розслідування давала інші покази, адже ОСОБА_13 тиснула на неї, оскільки боялася, що її матір ОСОБА_15 дізнається про те, що вона добровільно віддала ОСОБА_8 тюнера.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який критично ставиться до показань свідка ОСОБА_14 та ставить їх під сумнів, оскільки вона міняла свої покази та не змогла пояснити, чому ОСОБА_13 пішла за ОСОБА_8 та просила його повернути тюнера, в той час коли ОСОБА_13 добровільно віддала тюнера обвинуваченому.
З показань наданих обвинуваченим в судовому засіданні вбачається, тюнера забрав з дозволу ОСОБА_13 , яка спочатку сказала йому, щоб не брав його, оскільки він належить її матері, а потім промовчала. ЇЇ мовчання розцінював, як згоду на те, що можна взятии тюнер, тому й забрав його. Однак, впродовж наступних днів не повернув ОСОБА_13 тюнера. Визнає вину у вчиненному в будь-якому випадку.
Свідок ОСОБА_17 підтвердив, в серпні 2020 ОСОБА_8 продав йому нового тюнера в коробці із усіма комплектуючими за 250 грн.
Винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні майна, належному потерпілій ОСОБА_15 підтверджується: заявою потерпілої ОСОБА_18 від 01.09.2020 (т.2 а.п.100), в якій вона повідомила про вчинення 27.08.2020 ОСОБА_8 відкритого викрадення з її квартири супутникового ТВ-приймача з комплектуючими до нього; - договором оренди обладнання, укладеним в 19.08.2020 між ОСОБА_15 та ТзОВ «Екстра-ТВ», вартість якого становить 915 грн 83 коп (т.2 а.п.108); - протоколом огляду речей від 03.09.2021 про добровільну видачу ОСОБА_17 . ТВ-тюнера, купленого за 250 грн в ОСОБА_8 , та який був викрадений в потерпілої (т.2 а.п.102); - протоколами слідчих експериментів від 03.09.2021 за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які добровільно показали в який спосіб ОСОБА_8 викрав майно потерпілої та його дії були відкритими (т.2 а.п.111,114).
Відповідно до ч.1 ст.186 КК грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.
З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).
При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканність).
Підвищена суспільна небезпека грабежу обумовлюється тим, що грабіжник не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців.
Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.
Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, продати).
Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому в суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні даного інкримінованого кримінального правопорушення, яке обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження за наслідками апеляційного розгляду викладені в апеляційних скаргах доводи обвинуваченого і його захисника щодо невірної оцінки показань свідка ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 та про їх суперечність з показами свідка ОСОБА_13 .. Показаннями свідка ОСОБА_13 , які вірно оцінені місцевим судом, поза розумним сумнівом встановлюється, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у тому, що він, попри заборону ОСОБА_13 не брати коробку з тюнером, не приховував свого наміру заволодіти цим майном, відкрито в присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_13 забрав його та пішов з квартири, тобто вчинив дії, які кваліфіковано судом, як грабіж.
За таких обставин колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та встановлені судом фактичні обставини є правильною.
Оцінивши надані докази у їх сукупності місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 за епізодом відкритого викрадення майна грабежу та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України. Підстав до скасування вироку, як про це просять в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, в цій частині відсутні.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, який будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, вчинив ряд аналогічних злочинів, до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів притягається не вперше, після реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протягом короткого проміжку часу повторно вчинив ряд умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, що свідчить про високий ризик вчинення ним нових злочинів, його підвищену суспільну небезпеку, негативну характеристику за місцем проживання, ніде не працює, суспільно корисною працею не займається, не виявляє бажання працевлаштовуватись, що в сукупності свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, які наведені в апеляційній скарзі безпідставні.

В матеріалах кримінального провадження, хоча й наявні виписка з медичної карти амбулаторного хворого № 5039.17 та консультативний висновок психіатра Камінь-Каширської ЦРЛ про те, що ОСОБА_8 дійсно перебуває на диспансерному обліку в МЦ СНІДу з 04.04.2017 та в останнього згідно висновку психіатра наявні психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання синтетичних наркотиків та алкоголю, синдром залежності, рекомендовано лікування в КП "Волинський обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом Волинської обласної ради, однак у своїх висновках лікарі не вказували про неможливість утримання ОСОБА_8 з такими діагнозами в місцях позбавлення волі (т.2 а.п.208-209).
Також в матеріалах кримінального провадження наявне свідоцтво про народження видане Мельнико-Мостищенською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області від 05.09.2013 про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_8 та ОСОБА_19 дочки, ОСОБА_20 . Оскільки ОСОБА_8 неодружений, будучи працездатного віку ніде не працює, не виявив бажання працевлаштовуватись, на думку колегії суддів всі ці обставини в їх сукупності, стали обґрунтуванням для місцевого суду вважати про відсутність в обвинуваченого бажання та можливості утримувати свою неповнолітню дочку та його злісне небажання стати на шлях виправлення. А тому відхиляє такі доводи апелянта наведені в його апеляційній скарзі.
Врахувавши усі обставини у кримінальному провадженні, в тому числі й ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, як про це просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді