Провадження 1-кп/991/91/20
У Х В А Л А

12 січня 2022 року місто Київ

Вищий антикорупційний суд колегією у складі:

головуючий ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000450 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и в:
1.У Вищому антикорупційному суді (далі суд, колегія суддів) перебуває зазначене кримінальне провадження.

І. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження

Обґрунтування клопотання прокурора
1.10 січня 2022 рокупрокурор першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 (далі прокурор) подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
2.Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою колегії суддів від 01 жовтня 2021 року змінено запобіжний захід, застосований ухвалою від 31 серпня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді застави в сумі 681 000 гривень, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, із взяттям під варту в залі суду. Колегія суддів ухвалою від 17 листопада 2021 року продовжила обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 15 січня 2022 року (включно). Цими ж ухвалами обвинуваченому ОСОБА_6 визначено заставу в сумі 737 750 гривень, із покладенням додаткових процесуальних обов`язків.

3.В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

4.У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Обґрунтування клопотання захисника
5.30 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, із забороною виїжджати за адміністративні межі м. Києва та покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 23 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня.
6.Згідно з клопотанням, на переконання захисника, існують підстави для зміни запобіжного заходу, адже з часу застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, ризики, які враховувались судом значно зменшилися.
7.Щодо ризику впливати на потерпілого та свідків, захист вважає, що станом на теперішній час, потерпілий та майже всі свідки, окрім ОСОБА_10 , допитані у судовому засіданні, що вказує на те, що ризик впливу на свідків фактично нівельований.

8.Щодо ризику переховування від суду, захисник покликається на те, що станом на теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 має можливість, у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, постійно знаходитись (проживати та працювати) у м. Києві, оскільки 30 грудня 2021 року захисником ОСОБА_7 отримано відповідь на запит від Консорціуму «Південна Енергетична Компанія», згідно з яким консорціум гарантує працевлаштування ОСОБА_6 на посаду інженера з будівництва високовольтних мереж, у разі звільнення його з-під варти, а також надання, у зв`язку із таким працевлаштуванням, відомчого житла (квартири), яка орендується підприємством у м. Києві для працівників та кандидатів на посади у цьому підприємстві.
9.Тому, захист вважає, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на нічний домашній арешт, із покладенням на обвинуваченого обов`язку носити засіб електронного контролю, а також здати документи, які дають можливість виїжджати за межі України, останній ні в якому разі не зможе покинути межі України, оскільки постійно буде знаходитися під контролем поліції. Окрім того, віддаленість м. Києва від державного кордону в поєднанні з тим, що авторитет обвинуваченого, здобутий ним, як посадова особа Харківської обласної державної адміністрації та АТ «Харківобленерго», на який звертав увагу суд під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежується межами Харківської області, що на думку захисту нівелює ризик раптового виїзду за кордон обвинуваченого з метою переховування від суду.

10.Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, захист також вважає, що ОСОБА_6 не з`являвся в судові засідання в більшій мірі через віддаленість обвинуваченого від суду, оскільки останній постійно знаходився у м. Чугуєві Харківської області, а враховуючи нові обставини, ОСОБА_6 має можливість постійно знаходитися у м. Києві та фактично буде позбавлений можливості не з`являтися в судові засідання, оскільки у разі намагання його проігнорувати, до обвинуваченого можливе застосування заходу забезпечення кримінального провадження, такого як привід.

11.Окрім того, з матеріалів особової справи ОСОБА_6 захисником було виявлено, що обвинувачений має допуск до державної таємниці за формою 2, і така обставина на думку захисника, може полегшити або значно ускладнити перебування обвинуваченого у місці тримання під вартою та несе в собі загрозу, яка по ступеню тяжкості можливих наслідків, може значно перевищувати загрози, пов`язані із гіпотетичними ризиками щодо перешкоджання обвинуваченим у здійсненні правосуддя, або переховуванням останнього від суду.

12.Також захисник звертає увагу суду, що обвинуваченим ОСОБА_6 24 листопада 2021 року було сплачено в повному обсязі грошове стягнення в розмірі 4 540 грн, накладене ухвалою колегії суддів від 23 червня 2021 року.

13.З огляду на це, захисник ОСОБА_9 стверджує, що подальше утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не є виправданим, оскільки ризики зі спливом часу зменшуються, в той час як майно та гроші витрачаються, і якби в розпорядженні обвинуваченого був достатній фінансовий ресурс ОСОБА_6 неодмінно скористався б таким, аби не перебувати під вартою. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 від слідства та суду не переховувався, є єдиним годувальником у сім`ї, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та батьків літнього віку, які на теперішній час хворіють на COVID-19.
14.У той же час, захисник вважає, що ситуація з відмовою обвинуваченого носити засіб електронного контролю склалася внаслідок помилки ОСОБА_6 в оцінці обставин застосування такого заходу, внаслідок казусу. Не маючи достатнього рівня правової кваліфікації, обвинувачений, знаючи про те, що рішення суду набирає законної сили після перегляду в апеляційному порядку, зважаючи на апеляційне оскарження ухвали від 31 серпня 2021 року про обрання запобіжних заходів, не таємно, а відкрито, відстоюючи свою позицію, не зважаючи на те, що вона помилкова, відмовлявся від носіння електронного засобу контролю. Перебуваючи під вартою, ОСОБА_6 цілком переконався у помилковості своєї поведінки щодо недотримання покладених на нього обов`язків.
15.Окрім того, захисник також звертає увагу суду на те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , є нетяжким злочином, а також відноситься до категорії корупційних правопорушень. Тоді як злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК, у вчиненні якого також обвинувачується ОСОБА_6 , є особливо тяжким злочином, але він не відноситься до категорії корупційних правопорушень, що в свою чергу, на думку захисника, вказує на можливість застосування, у разі визнання обвинуваченого винуватим, механізмів, передбачених розділом ХІІ Загальної частини КК у повному обсязі.
16.На думку захисника, подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою фактично створює умови для відбування ним покарання за відсутності обвинувального вироку щодо нього. Окрім того, як перебування обвинуваченого під вартою, так і цілодобовий домашній арешт не дають можливості використовувати обвинуваченим гарантоване ст. 43 Конституції України право на працю, в результаті чого страждає не тільки обвинувачений ОСОБА_6 , вина якого ще не доведена, а також особи, які перебувають на його утриманні.
17.Ураховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_9 просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застосувати домашній арешт із забороною виїжджати за адміністративні межі м. Києва та покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 23 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня.

Позиція сторони обвинувачення в суді
18.У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 підтримав та просив його задовольнити. Прокурор вважає, що ризики, зазначені у клопотанні не зменшилися, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Окрім того, прокурор пояснив, що в цьому кримінальному провадженні ще не допитана свідок ОСОБА_10 , а також сторона обвинувачення не виключає необхідності повторного допиту вже допитаних свідків та потерпілого або їх допиту за клопотанням сторони захисту щодо обставин, стосовно яких вони ще не допитувалися.

19.Щодо клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , прокурор заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним при обґрунтуванні клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою. Щодо тверджень захисника, що ОСОБА_6 має допуск до державної таємниці, то сторона захисту жодним чином не підтверджує факт доступ до державної таємниці. Але, ні факт доступу, ні факт допуску ОСОБА_6 до державної таємниці на теперішній час стороною захисту не підтверджено. Порядок утримання осіб під час досудового розслідування та судового розгляду в слідчому ізоляторі детально регламентований Законом України «Про попереднє ув`язнення», і цей Закон передбачає процедуру, можливості утримання та врегулювання різних ситуацій. Тому, якщо в сторони захисту є якість побоювання, то для цього є керівництво слідчого ізолятора, які мають вживати заходи, щоб унеможливити будь-які сторонні впливи на обвинуваченого.

20.Щодо доводів захисника, що обвинувачений ОСОБА_6 є цінним працівником та консорціум готовий його працевлаштувати, то на думку прокурора, для такого консорціуму, який виграв міжнародний тендер на будівництво міжнародної лінії електропередач, розмір застави, який визначений судом для ОСОБА_6 не є суттєвим, і консорціум міг би внести за нього суму застави. А також, виходячи з клопотання захисника, стороні обвинувачення не зрозуміло, яким чином ОСОБА_6 зможе виконувати свої професійні трудові обов`язки по будівництву лінії електропередач на кордоні з Румунією, перебуваючи в м. Києві на нічному домашньому арешті.

21.За таких обставин, на думку прокурора, клопотання сторони захисту є необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Позиція сторони захисту в суді
22.Захисник ОСОБА_9 у судове засідання не прибув, 12 січня 2022 року на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 за його відсутності, оскільки, захист обвинуваченого також здійснює захисник ОСОБА_7 .

23.Захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та вважав, що зі спливом часу ризики зменшуються, зважаючи на те, що потерпілий та майже всі свідки допитані в судовому засіданні. Окрім того, в минулих судових засіданнях прокурор наголошував на тому, що саме поведінка ОСОБА_6 є причиною того, що обвинувачений перебуває під вартою на теперішній час, внаслідок того, що він неналежним чином виконував покладені на нього обов`язки судом, проте, не було жодного випадку впливу чи спілкування обвинуваченого зі свідками та потерпілим, тому, зазначений прокурором ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків має бути нівельований. Щодо наявності у ОСОБА_6 майна, захисник зазначив, що зі спливом часу кошти витрачаються на задоволення побутових потреб, так як на утриманні у ОСОБА_6 перебувають діти, дружина та батьки літнього віку.
24.За таких обставин, на думку захисника, прокурором не доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже наразі відсутні ризики, зазначені прокурором у його клопотанні.
25.Також, захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 та просив його задовольнити, змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застосувати домашній арешт із забороною виїжджати за адміністративні межі м. Києва та покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 23 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня.
26.Окрім того, захисник ОСОБА_7 повідомив, що ним 03 грудня 2021 року було надіслано запит до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (далі СІЗО) з метою проведення перевірки щодо факту нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень двома невідомими особами та з матеріалів особової справи обвинуваченого було виявлено, що обвинувачений має допуск до державної таємниці за формою 2, а за таких обставин значно ускладнюється перебування обвинуваченого у місці тримання під вартою, так як несе загрозу розповсюдження такої інформації, а наслідки є значно гіршими, ніж заявлені ризики прокурором.
27.Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та просив у його задоволенні відмовити.
28.Також обвинувачений ОСОБА_6 клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну йому запобіжного заходу підтримав та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Окрім того, пояснив суду, що він має допуск до державної таємниці за формою 2, так як працював на посаді начальника управління паливно-енергетичного комплексу Харківської обласної державної адміністрації, чи скасований цей допуск чи ні ОСОБА_6 точно не знає, але на його думку таємниця є таємниця. Також пояснив, що конфлікт, який виник з двома невідомими обвинуваченому особами в приміщенні СІЗО стосувався саме цього питання.
29.Також обвинувачений ОСОБА_6 додав, що він є інженером технічного нагляду, має індивідуальний кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду України. Дійсно, 30 вересня 2021 року він проходив співбесіду в Консорціумі «Південна Енергетична Компанія», та на запитання прокурора щодо реалізації проектної документації додав, що будь-яка реалізація проекту розпочинається з проектної документації, проектних робіт, аналізу та погодження до затвердження, а проект реалізації ще в майбутньому.

ІІ. Установлені судом обставини, положення закону, яким суд керувався та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

30.Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до них документи, вирішуючи заявлені клопотання, суд виходить із такого.

Щодо клопотання прокурора

31.Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

32.Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

33.Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

34.Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

35.Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

36.Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом установлено, що ухвалою колегії суддів від 01 жовтня 2021 року змінено запобіжний захід, застосований ухвалою від 31 серпня 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді застави в сумі 681 000 гривень, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із взяттям під варту в залі суду.

37.Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 15 січня 2022 року (включно).

38.Також цими ухвалами ОСОБА_6 визначено заставу у розмірі 325 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 737 750 гривень. У разі внесення застави, на обвинуваченого покладено додаткові процесуальні обов`язки: (1) прибувати до прокурора та суду за першим викликом; (2) не відлучатися із Харківської області без дозволу суду; (3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; (4) утримуватися від спілкування з будь-якими особами з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000450 від 17 липня 2020 року, окрім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, суду; (5) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим, зазначеними в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування; (6) здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну; (7) носити електронний засіб контролю.

39.Строк дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_6 , у разі внесення застави, визначений у два місяці з моменту звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави.

40.Як вбачається з ухвал суду, підставами для їх постановлення було встановлення судом існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, таких як: (1) ризик переховування від суду; (2) ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків та (3) ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття за викликом до суду.

41.Судом також установлено, що ухвалами Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (далі АП ВАКС) від 12 жовтня 2021 року та від 25 листопада 2021 року ухвали колегії суддів від 01 жовтня 2021 року та від 17 листопада 2021 року залишено без змін.

42.Постановлячи ухвалу від 12 жовтня 2021 року, АП ВАКС погодилась з висновками суду щодо наявності ризиків переховування обвинуваченим від суду, можливості його незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також Апеляційна інстанція встановила, що такі доводи колегії суддів є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, в тому числі його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК. АП ВАКС також погодилася із необхідністю застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, позаяк застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

43.Постановляючи ухвалу від 25 листопада 2021 року, АП ВАКС зазначила, що доводи сторони захисту, наведені у поданій апеляційній скарзі є аналогічними твердженням, викладеним ними під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків апеляційна скарга сторони захисту не містить.

44.Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

45.Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

46.Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

47.Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

48.При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

49.З огляду на зазначене вище, колегії суддів належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

50.Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

51.На переконання колегії суддів, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

52.Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

(1) Ризик переховування від суду

53.На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

54.Суд наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, за вчинення корупційного злочину КК не передбачено. Водночас одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 є корупційним.

55.Окрім того, ОСОБА_6 має паспорти громадянина України для виїзду за кордон та протягом 2016-2020 років він неодноразово виїжджав за кордон, що свідчить про можливість обвинуваченого, з метою уникнення кримінальної відповідальності, покинути територію України.

56.Судом також враховано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01 червня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_6 є керівником ТОВ «Харківенергозбуд-2021», ТОВ «Харківтеплозбуд» та ТОВ «Харківенергомонтаж-2021» (т. 7 а.с. 143-159), та як керівник вказаних суб`єктів господарювання він може розпоряджатися майном, коштами, мати доступ до банківських рахунків, що не виключає можливості використовувати ресурси цих суб`єктів господарювання для переховування від суду. Перебування цих підприємств у стадії ліквідації, висновків суду не спростовують, адже не позбавляють обвинуваченого можливості використати ресурси зазначених суб`єктів господарювання з метою переховування від суду.

57.Колегія суддів також відзначає, що доказів ліквідації товариств, керівником яких є обвинувачений ОСОБА_6 , суду не надано.

58.Згідно з даними, зазначеними ОСОБА_6 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, подану 29 травня 2020 року у його власності є кошти готівкою в сумі: 30 000 доларів США, 18 000 Євро, 385 000 гривень, також він володіє 15 біткоїнами. Згідно з даними, зазначеними ОСОБА_6 у декларації особи після звільнення (уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), яка охоплює 2020 рік, він володіє лише 1 біткоїном, інформація про наявність будь-яких інших грошових активів відсутня. Також у декларації за 2019 рік ОСОБА_6 декларував у своїй власності автомобіль Mersedes-Benz S500, 2008 року випуску, вартістю 430 000 гривень та коштовні годинники (т. 5 а.с. 147-155).

59.Однак, у декларації ОСОБА_6 за 2020 рік, поданій 31 березня 2021 року, гроші в готівці відсутні, кількість біткоїнів зменшилася до 1-го, а також відсутній автомобіль Mersedes-Benz S500, проте, не відображено жодної інформації, яка б пояснювала, куди зникли (витрачені тощо) 30 000 доларів, 18 000 євро, 14 біткоїнів, задекларована вартість яких становить 3 307 985 гривень та автомобіль. У суді ОСОБА_6 не надав доказів витрачання чи втрати цих активів. За таких обставин, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що зазначені вище кошти та майно і досі перебувають у розпорядженні обвинуваченого.

60.У декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередній рік) 2020, ОСОБА_6 задекларував у своїй власності: частину квартири у АДРЕСА_3 . Окрім того, обвинувачений, як член гаражного кооперативу має право користування ще двома гаражами у ГК Железнодорожник-1. Також, ОСОБА_6 зазначив у декларації, що у м. Харків повністю або частково побудований з його матеріалів чи за його кошти житловий будинок загальною площею 118 м кв. У власності обвинуваченого також є два коштовні годинники (т. 7 а.п. 160-168).

61.Тобто, обвинувачений за рахунок наведеного вище майна, ймовірно, може мати певні фінансові ресурси для переховування від суду.

62.Захисник не надав суду належних та достатніх доказів витрачання (відчуження) обвинуваченим коштів та майна, зазначеного вище.
63.Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків

64.Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

65.Суд вважає, що ризик впливу на свідків, зокрема судом не допитана ще свідок ОСОБА_10 , існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.
66.Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, а свідок ОСОБА_10 судом не допитана, а вже допитані свідки та потерпілий можуть бути допитані судом повторно, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_6 , зокрема, свідок ОСОБА_10 може змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.
67.Колегія суддів зауважує також, що для здійснення тиску на свідка ОСОБА_10 достатньо, наприклад того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, вчинить дії, покликані на примушення свідка та потерпілого до зміни показань або до відмови від їх надання.

68.Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

69.Колегія суддів переконана, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застерігатиме обвинуваченого від незаконного впливу на свідків.

(3) Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

70.Суд вважає, що наразі існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом не прибуття за викликом до суду, з огляду на таке.

71.Суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово допускав неявки в судові засідання, а саме: 01 березня 2021 року, 29 квітня 2021 року, 25 травня 2021 року, 23 червня 2021 року без поважних причин, завчасно не повідомляв про неможливість його прибуття до суду, що є порушенням ним обов`язків, встановлених п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК та обов`язків, покладених на обвинуваченого судом.

72.У зв`язку із цим, ухвалою суду від 23 червня 2021 року на ОСОБА_6 на підставі статей 139, 323 КПК накладено грошове стягнення (т. 7 а.с. 215, 216).

73.Окрім того, ухвалою суду від 07 липня 2021 року на підставі ч. 8 ст. 172 КПК звернено в дохід держави частину застави, внесеної заставодавцем за обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 9 а.с. 18-26).

74.Оскільки відповідно до статей 42, 318, 323 КПК судовий розгляд здійснюється з обов`язковою участю обвинуваченого, то очевидно, що неприбуття останнього у судове засідання є підставою для відкладення судового розгляду.

75.Водночас, на переконання колегії суддів, неодноразове неприбуття у судове засідання обвинуваченого без поважних причин є перешкоджанням кримінальному провадженню (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК), адже це унеможливлює здійснення судового розгляду та призводить до відкладення судових засідань і як наслідок до невиправданого затягування судового провадження.

76.Ураховуючи це, колегія суддів вважає, що прокурором доведено існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню.

77.Водночас, суд наголошує на тому, що накладення на обвинуваченого грошового стягнення за неприбуття до суду, а також звернення в дохід держави частини застави, внесеної не самим обвинуваченим, а за нього, не позбавляє суд права, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, за наявності для цього передбачених ст. 177 КПК підстав застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід.
78.Суд також бере до уваги, що грошове стягнення в сумі 4 540 гривень, застосоване ухвалою від 23 червня 2021 року обвинувачений сплатив 24 листопада 2021 року, згідно з квитанцією № 0.0..1. Це на переконання суду свідчить про те, що ОСОБА_6 без поважних причин не виконує або не вчасно виконує рішення суду, яке набрало законної сили ще 23 червня 2021 року, а грошове стягнення обвинуваченим сплачено лише 24 листопада 2021 року, не зважаючи на те, що суд неодноразово нагадував ОСОБА_6 про факт несплати ним грошового стягнення.
79.Колегія суддів критично ставиться до посилань захисника на неправильне сприйняття обвинуваченим змісту ухвали суду, якою щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покладено ряд обов`язків, зокрема носіння засобу електронного контролю, адже, з одного боку, колегія суддів враховує особу ОСОБА_6 , його життєвий досвід, наявність декількох вищих освіт, у тому числі юридичну освіту, займану ним посаду. З іншого боку, суд враховує те, що в ухвалі зазначалось, що вона набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає, а також наявність в обвинуваченого захисника.
80.Більше того, в судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив суду, що має вищу юридичну освіту, яку здобув у 2005 році у Сумській філії Харківського університету внутрішніх справ. Поза увагою суду не залишається і той факт, що раніше до обвинуваченого вже застосувались запобіжні заходи, а отже, маючи юридичну освіту, він вже був обізнаний з питаннями, пов`язаним, зокрема із моментом набрання законної сили ухвалою суду про застосування запобіжного заходу та порядком її оскарження. Наведені вище обставини, дають суду підстави вважати необґрунтованими покликання сторони захисту на помилковість оцінки ОСОБА_6 обставин застосування до нього запобіжного заходу через його недостатній рівень правової кваліфікації.
81.Слід також врахувати, що суд роз`яснював обвинуваченому у судовому засіданні ту обставину, що ухвала набрала законної сили, і що він зобов`язаний виконувати обов`язки, покладені на нього, у т.ч. носити електронний браслет. Попри це, при з`ясуванні розуміння обвинуваченим цих обставин, останній дав чітко зрозуміти, що він цілком усвідомлює надані судом роз`яснення, проте, виконувати ухвалу він буде лише після розгляду АП ВАКС його апеляційної скарги на ухвалу про виправлення описки в ухвалі.
82.У цьому контексті колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

83.Усвідомлення обвинуваченим помилковості своєї поведінки щодо дотримання покладених на нього обов`язків, саме по собі не може бути підставою для зміни чи скасування запобіжного заходу.

ІІІ. Позиція суду

84.З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов наступних висновків.

85.Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені у попередніх розділах ухвали, колегія суддів переконана, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 ймовірно може: (1) переховуватись від суду; (2) незаконно впливати на свідків; (3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

86.Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

87.Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

88.Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

89.Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

90.Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

91.Ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні матеріалах та поясненнях сторін провадження, колегія суддів також враховує наступні обставини, а саме: (1) одне із кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; (2) станом на день вирішення клопотання ОСОБА_6 виповнилося 38 років, останній пояснив, що він фізично здоровий, наразі нічим не хворіє; (3) ОСОБА_6 володіє нерухомим майном на території України, він одружений та має малолітніх дітей. Наявність дітей, хоча і свідчить про певні соціальні зв`язки, однак з урахуванням наведених вище обставин, не є достатнім стримуючим фактором. Поряд із цим, обвинувачений раніше пояснював, що з дружиною і дітьми він проживає не постійно; (4) як пояснив обвинувачений, наразі він ніде не працює, будь-яких характеризуючих ОСОБА_6 даних сторони кримінального провадження суду не надали; (5) ОСОБА_6 раніше не судимий; (6) обвинувачений ОСОБА_6 не дотримувався умов раніше застосованого до нього запобіжного заходу. Відомостей щодо повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення суду не надано; (7) згідно з обвинувальним актом, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 майнової шкоди не завдано.

92.Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

93.Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт, про що просив захисник. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, колегія суддів дійшла висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

94.Суд вважає помилковими твердження захисника про те, що начебто подальше перебування ОСОБА_6 під вартою, фактично означатиме відбування ним покарання за відсутності обвинувального вироку щодо нього, оскільки метою запобіжного заходу є не відбування особою покарання, а забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ст. 177 КПК).
95.На помилковості ототожнення запобіжного заходу із кримінальним покаранням наголошено у рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі № 1-23/2003.

Щодо визначення розміру застави
96.Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, колегія суддів виходить із такого.

97.Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

98.Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею (п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК).

99.Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

100.Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

101.У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

102.З огляду на це, суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше порушив умови застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави, обвинуваченому все ж таки варто визначити розмір застави. Проте, розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_6 повинен у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

103.У цьому зв`язку суд зауважує, що попередній розмір застави, визначений в ухвалі від 31 серпня 2021 року в межах, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 182 КПК не забезпечив виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, адже останній відмовився носити електронний засіб контролю (браслет).

104.Тому, на переконання колегії суддів, розмір застави, який належить визначити обвинуваченому ОСОБА_6 має бути більшим за розмір, встановлений п. 3 ч. 4 ст. 182 КПК, та має дорівнювати 325 прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

105.Окрім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн. Але, оскільки цією ухвалою суд не змінює розмір застави, а лише продовжує строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави має залишатися таким, що визначений ухвалою колегії суддів від 01 жовтня 2021 рокую. Тобто у розмірі 325 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», що становить 737 750 гривень (2270х325=737750).

106.Залишаючи незмінним розмір застави, суд враховував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, існування яких суд встановив у цій ухвалі.

107.Суд також вважає, що з урахуванням майнового стану обвинуваченого, зазначеного у пунктах 57-60 цієї ухвали, визначений судом розмір застави не буде завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК
108.Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

109.Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

110.У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК).

111.У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням ризиків кримінального провадження таких як переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: (1) прибувати до прокурора та суду за першим викликом; (2) не відлучатися із Харківської області без дозволу суду; (3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; (4) утримуватися від спілкування з будь-якими особами з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті у цьому кримінальному провадженні, окрім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, суду; (5) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим, зазначеними в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування; (6) здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну; (7) носити електронний засіб контролю.

112.Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_6 . Про інше стороною захисту не зазначено.

113.Отже, підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів, дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу
114.На переконання суду, наведені вище обставини, які брались колегією суддів до уваги під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , не дають підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший більш м`який.

115.Суд вважає неспроможними покликання захисту на те, що ймовірне працевлаштування ОСОБА_6 у разі звільнення останнього з під-варти нівелює ризики переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Адже існування цих ризиків залежить не від місця роботи особи чи місця її проживання, а від ставлення, зокрема обвинуваченого до покладених на нього законом та/або судом процесуальних обов`язків.

116.У цьому контексті, суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше вже неодноразово порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, що власне було підставою для накладення на нього грошового стягнення, звернення в дохід держави частини застави (двічі) та зміну запобіжного заходу. Очевидно, що обставини, які були підставою для застосування судом щодо обвинуваченого зазначених санкцій залежали не від місця роботи чи проживання ОСОБА_6 . Натомість кожного разу, суд констатував недобросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого, яка в свою чергу негативно впливала на дієвість кримінального провадження.

117.На думку колегії суддів, не можуть бути самостійною підставою для зміни запобіжного заходу покликання захисника на те, що перебування ОСОБА_6 під вартою порушує його право на працю, від чого страждають особи, які перебувають на утриманні в обвинуваченого, а саме: малолітні діти, дружина, батьки пенсійного віку, які до того ж захворіли на COVID-19.
118.Така позиція суду обумовлена тим, що під час визначення обвинуваченому виду запобіжного заходу, колегія суддів, з думкою якої погодилась і апеляційна інстанція, дійшла висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.

119.Окрім того, як зазначалось раніше, зміна запобіжного заходу щодо обвинуваченого була наслідком неналежної процесуальної поведінки самого ОСОБА_6 . Тож очевидно, що, обираючи лінію своєї процесуальної поведінки, останній мав враховувати можливі наслідки такого, у т.ч. те, що на його утриманні перебувають та потребують його піклування діти, дружина та батьки.

120.Суд вважає безпідставними твердження захисника про те, що начебто наявний у обвинуваченого допуск до державної таємниці за формою 2 може значно ускладнити подальше перебування ОСОБА_6 під вартою та несе в собі загрозу, виходячи з наступного.
121.Суд зазначає, що ні захисник, ні обвинувачений не надали суду підтвердження того, що ОСОБА_6 дійсно встановлено допуск до державної таємниці за формою 2, коли саме та на який термін. Більше того, порядок тримання осіб під час досудового розслідування та судового розгляду в місцях попереднього ув`язнення детально регламентований Законом України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон).
122.Згідно зі ст. 5 Закону забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув`язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства.

123.Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону взятих під варту осіб тримають у маломісних або загальних камерах. У виняткових випадках, зокрема, з метою збереження захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя, їх можуть тримати в одиночних камерах.

124.Тобто, Законом передбачено порядок і процедуру тримання осіб в місцях попереднього ув`язнення та врегулювання різних ситуацій, зокрема, адміністрацією слідчого ізолятора, які мають вживати заходи, щоб унеможливити будь-які сторонні впливи на обвинуваченого.
125.Підсумовуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що на теперішній час ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином продовжують існувати. Тому, суд не погоджується з твердженнями захисника, що у цьому кримінальному провадженні ризики з плином часу зменшилися або взагалі перестали існувати.

126.З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 слід відмовити.

Інші питання.
127.Під час розгляду клопотання, обвинувачений та захисник наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Тому, колегія суддів виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 березня 2022 року (включно).

3. Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 325 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 737 750 (сімсот тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

4. Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Вищого антикорупційного суду за реквізитами: код ЄДРПОУ - 42836259, номер рахунку за стандартом IBAN UA0096000.

5. У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

6. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

7. У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першим викликом;

2) не відлучатися із Харківської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якими особами з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000450 від 17 липня 2020 року, окрім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, суду;

5) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим, зазначеними в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування;

6) здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну;

7) носити електронний засіб контролю.

8. Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3