УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3887/20

Номер провадження 1-кп/495/406/2021

26 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000559 від 04.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах потерпілого
обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3
захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вважав, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК Українивідповідає вимогам КПК України, просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати до суду обвинувачених, потерпілих та свідків.

Потерпіла ОСОБА_11 надала до суду заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності.

Представник потерпілого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_8 просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, оскільки в обвинувальному акті невірно зазначені анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме дата його народження в описовій частині різниця з датою народження в анкетних даних обвинуваченого. Крім того з обвинувального акту вбачається, що по справі повинен бути ще один обвинувачений ОСОБА_12 , однак йому обвинувачення не пред`явлене. Також не вірно зазначена дата реєстрації злочину в ЄРДР, в обвинувальному акті не вірно зазначені обставини кримінального правопорушення, а саме не вірно зазначена дата самої події. Просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення зазначених недоліків.

Потерпілий ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в його інтересах підтримали позицію захисника ОСОБА_8 .

У судовому засіданні захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_9 заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, а також повернення обвинувального акту прокурору, оскільки є підстави для закриття кримінального провадження. Надав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
Клопотання захисник обґрунтовує тим, що у зв`язку із направленням обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування дане кримінальне провадження підлягає закриттю. Так, підозра ОСОБА_3 була складена 10.04.2020 року та вручена 14.04.2020 року. Постановою прокурора від 29.05.2020 року строк досудового розслідування було продовжено до 04.07.2020 року, а справа надійшла до суду лише 07.07.2020 року.
Таким чином, навіть якщо врахувати два дні ознайомлення з матеріалами кримінального провадження сторін в період з 30.06.2020 по 01 липня 2019 року, які в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України не включаються у строк такого досудового розслідування, обвинувальний акт з додатками мав бути скерований, з урахуванням вихідних днів, до суду не пізніше 06 липня 2019 року.
З урахуванням викладеного, обвинувальний акт був направлений до суду поза межами строків досудового розслідування, що є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
На підставі наведеного захисник просить задовольнити клопотання та закрити дане кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_10 в його інтересах просили закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України, та підтримали клопотання адвоката ОСОБА_9 .
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України. Пояснив, що доводи, викладені у клопотанні є не обґрунтованими, оскільки обвинувальний акт направлено до суду в строк досудового розслідування. Дійсно обвинувачені з їх захисниками ознайомилися з матеріалами досудового розслідування в період з 30.06.2020 по 01.07.2020 року, та після були вихідні, а саме 04.07.2020 та 05.07.2020 року. Так, 06.07.2020 року обвинувальний акт був переданий кур`єру для доставки до суду.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представники захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України та наполягали на поверненні обвинувального акту прокурору на доопрацювання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження та вивчивши подане клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр) вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 04.04.2020 року за № 0000559.
04.04.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України (пункт 121 розділ І Реєстру).
10.04.2020 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України (пункт 130 розділ І Реєстру).
29.05.2020 в.о. керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_13 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців до 04.07.2020 (пункт 11 розділ ІІ Реєстру).
25.06.2020 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 56 розділ ІІ Реєстру).
24.06.2020 ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 59 розділ ІІ Реєстру).
30.06.2020 старшим слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 повідомлено сторону захисту в особі підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про завершення досудового розслідування та про відкриття сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування (пункт 60 розділу ІІ Реєстру).
З наданих прокурором копій протоколів надання доступу до матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 разом зі своїм захисником ОСОБА_10 30.06.2020 року ознайомилися у повному обсязі з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку.
Також, з цих самих проколів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 разом зі своїм захисником ОСОБА_9 01.07.2020 року ознайомилися у повному обсязі з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку
30.06.2020 слідчим разом з прокурором складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні (пункт 61 розділу ІІ Реєстру).
30.06.2020 сторона захисту в особі підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_10 отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що прокурору надано відповідну розписку, яка надана до суду разом з обвинувальним актом.
01.07.2020 сторона захисту в особі підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_9 отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що прокурору надано відповідну розписку, яка надана до суду разом з обвинувальним актом
Разом з тим, згідно з супровідним листом за підписом виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_13 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, незважаючи на те, що затверджений прокурором 30.06.2020 року, надійшов на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області лише 07.07.2020 року, про що свідчать супровідний лист місцевої прокуратури та штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Завданнями кримінального провадження згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положення ч. 1 ст. 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Розумність строків є однією із засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Частина 2 ст. 28 КПК України встановлює загальне правило, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Водночас ч. 5 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадженні щодо нього було закрите.
Ця норма кореспондує із положеннями частини 1 ст. 116 КПК України, яка передбачає, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Верховний Суд у справі 676/6116/18 (постанова від 15.03.2021 року) відзначив, що моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження, а не дата, вказана у супровідному листі, оскільки такий обвинувальний акт було доставлено до суду нарочно.
Частиною 2 ст. 114 КПК України передбачено, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом.
Статтею 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України, строки, встановлені КПК України, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. В даному випадку законодавець встановив строки вказівкою на подію звернення до суду з обвинувальним актом.
Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах (ч. 6 ст. 115 КПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Частина 2 ст. 113 КПК України передбачає, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Частина 4 ст. 219 КПК України встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.
Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Згідно з ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Відповідно до ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
Статтею 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленю з інших підстав.
Пунктом першим частини першої статті 412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Діяння, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , та діяння, передбачене ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 кримінальним законом віднесено до кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а також проти власності (Розділи ХІ та ХІІ), та не є злочинами проти життя та здоров`я особи.
У статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Велика палата ЄСПЛ у пункті 68 рішення від 03.12.2009 року у справі «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey, заява № 8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них.
Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі «Вемхофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 556/1381/18, залишив без змін ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, та відповідної ухвали суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні, в якому: з моменту оголошення особі про підозру до направлення обвинувального акта до суду минуло більше двох місяців, строк досудового розслідування щодо цього підозрюваного не був продовжений у встановленому законом порядку і не зупинявся, злочин, у вчиненні якого підозрюється особа, не відноситься до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.
У справі № 556/1381/18 Верховний Суд зауважив, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті.
Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 991/6516/20 залишено без змін ухвалу Вищого антикорупційного суду від 24.09.2020 та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03.11.2020, про закриття кримінального провадження за обвинуваченням особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.
Згідно висновків суду апеляційної інстанції у цій справі «строк досудового розслідування - не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбаченого ст. 7, ч. 1 ст. 21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ (п. 3 цієї ухвали).
Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.
Тому суд переконаний, що застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом або "правовим пуризмом", оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч. 5 ст. 294 КПК виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився».
Така ж позиція закріплена у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 26.05.2020 року у справі № 712/6375/18, постанові від 25.11.2020 року у справі 201/10434/19, а також в ухвалі Одеського апеляційного суду від 21.09.2020 року у справі № 521/11324/19, а саме:
- в ухвалі Верховного Суду від 26.05.2020 року № 712/6375/18 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2019 року, суд зазначив, що «зважаючи на те, що ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КПК України 24 березня 2018 року, вказаний обвинувальний акт було направлено до суду поза межами строку визначеного ст. 219 КПК України - 05 червня 2018 року. Водночас, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався у встановленому законом порядку, що є порушенням норм кримінального процесуального закону під час складання обвинувального акту у ньому. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування зазначених у ст. 219 КПК України не допущено та всі процесуальні дії виконані у строки передбачені законом необґрунтовані. При цьому переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішень судів місцевого і апеляційного судів прокурор не навів. Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження»;
- в постанові від 25.11.2020 року у справі № 201/10434/19 колегією суддів Верховного суду зазначено, що «згідно з положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення місцевим судом) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину»;
- в ухвалі Одеського апеляційного суду від 21.09.2020 року, постановленої у складі головуючого судді ОСОБА_15 , суддів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 21.09.2020 року № 521/11324/19, апеляційний суд прийшов до висновку, що «системний аналіз положень п.2 ч.3 ст.314 та п.10 ч.1 ст.284 КПК дає підстави стверджувати про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строків досудового розслідування на стадії підготовчого судового засідання. З урахуванням аналізу наведених вище норм процесуального закону, апеляційний суд констатує, що обвинувальний акт мав бути направлений до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки саме з цією подією КПК пов`язує закінчення строку досудового розслідування, а тому цей строк не може встановлюватися прокурором на власний розсуд. Аналіз ч.1 ст.219 КПК у поєднанні із п.5 ч.1 ст.3 КПК дає підстави стверджувати те, що у даному випадку досудове розслідування повинно було закінчуватися шляхом звернення до суду з обвинувальним актом і цей акт повинен був скерований до суду не пізніше строку, встановленого КПК після повідомлення особі про підозру, без урахування виконання сторонами вимог ст. 290 КПК України».
З урахуванням наведеного, зважаючи на чітко визначений кримінальним процесуальним законом строк досудового розслідування, суд доходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України був направлений до суду 07.07.2020 року, тобто поза межами строку, визначеного положеннями ст. 219 КПК, який у відповідності до параграфу 4 глави 24 цього Кодексу органом досудового розслідування не продовжувався.
З урахуванням аналізу наведених вище норм процесуального закону, суд констатує, що обвинувальний акт мав бути направлений до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки саме з цією подією КПК України пов`язує закінчення строку досудового розслідування, а тому цей строк не може встановлюватися прокурором на власний розсуд.
Згідно з ч.5 ст.219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Так, строки досудового розслідування чітко визначені ст. 219 КПК України.
Частиною першою цієї статті визначений початок перебігу та закінчення строків досудового розслідування. Початком цього строку є день повідомлення особі про підозру, закінченням строку є звернення до суду з обвинувальним актом.
Аналіз ч.1 ст.219 КПК у поєднанні із п.5 ч.1 ст.3 КПК дає підстави стверджувати те, що у даному випадку досудове розслідування повинно було закінчуватися шляхом звернення до суду з обвинувальним актом і цей акт повинен був скерований до суду не пізніше строку, встановленого КПК після повідомлення особі про підозру, без урахування виконання сторонами вимог ст. 290 КПК.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000559 від 04.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України надійшов до суду 07.07.2020 за супровідним листом від 07.07.2020, тобто після завершення тримісячного строку досудового розслідування, який закінчився 04.07.2020 (або навіть 06.07.2020 року, якщо врахувати, що 04.07.2020 та 05.07.2020 року були вихідними днями), в зв`язку з чим існують фактичні та правові підстави для закриття кримінального провадження через закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.
Окрім того суд звертає увагу на те, що має місце звернення до суду з обвинувальним актом не уповноваженим прокурором, а саме виконувачем обов`язків керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , який не був визначений прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000559 від 04.04.2020 року.
З цього приводу суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень (пункти 9, 15).
Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання; звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК України).
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції).
У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК).
У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Саме до такого висновку прийшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/7061/15 (постанова від 22 лютого 2021 року).
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 759/833/18, від 5 лютого 2020 року у справі № 676/5972/17,від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, від 17.12.2019 р. у справі № 235/6337/18, від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, від 19 вересня 2018 року у справі № 761/20108/15-к.
Судом з обвинувального акту вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000559 04.04.2020 року є група прокурорів Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у складі прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 тв. ОСОБА_21 . Відомості про що зазначено в обвинувальному акті (аркуш 2), реєстрі матеріалів досудового розслідування (пункт 5 розділ І реєстру).
Виконувач обов`язків керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_13 членом групи прокурорів процесуальних керівників у вказаному кримінальному провадженні не призначався, інформація про нього відсутня в обвинувальному акті.
Згідно ст. 3 КПК України терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення:

- керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень (пункт 9);

- прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень (пункт 15);

- сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом (пункт 19).

З аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону виходить, що керівник органу прокуратури, у тому числі перший заступник та заступники місцевої прокуратури, на відміну від керівника органу досудового розслідування чи органу дізнання, не відноситься до сторони обвинувачення. Здійснювати повноваження з нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, у тому числі шляхом звернення до суду з обвинувальним актом, керівник органу прокуратури, до якого законом віднесено і першого заступника керівника місцевої прокуратури, може виключно після покладення на нього повноважень прокурора у конкретному кримінальному провадженні шляхом винесення відповідної постанови керівником відповідного органу прокуратури.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до суду був скерований прокурором, який не мав на то повноважень.

Крім того, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України тому не має підстав для вирішення інших питань, передбачених ст.ст. 314-316 КПК України

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 17, 21, 22, 26, 113-116, п. 10 ч. 1 ст. 284, ст. 314, ст. 350, 369-372, 376 ч. 2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 0000559 від 04.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України - закрити у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Повний текст ухвали оголосити 30.11.2021 року о 08.15 год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27..

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1