Дата документу 13.01.2022
Справа № 331/5671/21
Провадження № 1-кп/334/410/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

у розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 368 КК України,

установив:

23.12.2021 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 отримано обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 368 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000197 від 05.07.2021 року, відносно ОСОБА_4 , який надійшов на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 03.12.2021 року.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року призначено підготовче засідання у справі.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді застави. Клопотання обґрунтовано тим, що строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків сплив, але не покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, не зможе запобігти уникненню ризиків з боку ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що:

- ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна;

- враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлення ОСОБА_4 невідворотності покарання за його вчинення, є ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від суду;

- враховуючи службове становище ОСОБА_4 , він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також, може продовжити злочинну діяльність, знищити, сховати або спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечив проти вказаного вище клопотання, вказавши про таке. На думку захисника, покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, не є самостійною процесуальною дією і можливе лише у разі обрання чи продовження «основного» запобіжного заходу, наприклад, домашнього арешту тощо. У зв`язку із тим, що клопотання прокурора не передбачає обрання такого запобіжного заходу, а обвинувачений перебуває під заставою та належним чином виконує усі свої процесуальні обов`язки, клопотання не підлягає задоволенню. Крім того, захисник вказав на те, що обвинувачений своєю поведінкою довів те, що він не потребує встановлення додаткових обмежень.

Також захисник вказав на те, що до клопотання прокурора не додано жодних документів, які б підтверджували факти викладені у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників провадження та дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 177 КПК України закріплено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду та інших дій, передбачених частиною першою названої статті.

Отже, законодавець чітко визначив, що саме покладення та виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків є первісним, а застосування запобіжного заходу є лише способом забезпечення їх виконання.

Відтак, у даній справі склалась ситуація коли до обвинуваченого застосовано запобіжний у вигляді застави, але, по суті, ніякої законної мети він не забезпечує, оскільки строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків вже закінчився.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінюючи доводи, покладені в основу клопотання прокурора, суд погоджується із тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні. При цьому, наявність вказаних ризиків фактично підтверджується і поясненнями учасників провадження (факт того, що свідки та потерпіла не допитані), і матеріалами наявними у суду (наявність обвинувального акту), і, на думку суду, не потребує додаткового підтвердження іншими доказами.

Однак, суд відхиляє доводи прокурора стосовно наявності ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, як недоведений.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Також прокурором у підготовчому засіданні заявлено клопотання про відсторонення ОСОБА_4 від посади начальника Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 виконує організаційно-розпорядчі функції внаслідок чого, відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою та згідно з п. 2 примітки до ст. 368 КК України займає відповідальне становище. Згідно із обвинувальним актом обвинувачений ймовірно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, яке кваліфікується як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Існують підстави вважати, що ОСОБА_4 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на посаді начальника Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), має реальну можливість використовувати своє службове становище для впливу на працівників Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та інших свідків у кримінальному провадженні, з метою схиляння їх до не надання чи зміни показів, знищення документів чи інших доказів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, приписами абз. 1 ч. 5 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечив проти вказаного вище клопотання, вказавши на те, що обвинувачений своєю поведінкою довів те, що він не потребує відсторонення від посади, адже після спливу строку дії відповідної ухвали слідчого судді він повернувся до виконання своїх обов`язків і не вчинив жодних дій на ймовірність вчинення, яких вказує прокурор у своєму клопотанні. Більш того, ця робота є єдиним джерелом доходу обвинуваченого.

Також захисник вказав на те, що до клопотання прокурора не додано жодних документів, які б підтверджували факти викладені у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників провадження та дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно після повернення обвинуваченого на посаду він не здійснював по відношенню до потерпілої будь-яких дій, які могли бути розцінені, як спроба певного впливу. Крім того, потерпіла ОСОБА_6 з 08.11.2021 року так само відсторонена від роботи.

Але приписами Закону України «Про виконавче провадження» та посадової інструкції начальника відділу визначено, що обвинувачений, як начальник відділу має право та зобов`язаний приймати рішення організаційного та контролюючого характеру стосовно не тільки потерпілої, але й свідків у цій справі, зокрема, розглядати скарги на правомірність прийнятих державними виконавцями рішень. Ухилитись від виконання названих функцій обвинувачений не має права в силу закону, а наявність такої можливості безумовно свідчить про існування дійсного конфлікту інтересів та ризиків впливу на свідків та потерпілої.

Також суд наголошує на тому, що норма закріплена у абз. 1 ч. 5 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» має імперативний характер, тобто не залишає суду певної свободи дій, але лише вимагає від нього (суду) перевірки наявності передумов для застосування відповідного обмеження прав обвинуваченого, та переслідує легітимну мету.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.

У підготовчому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підставі його невідповідності вимогам статті 291 КПК України. Так, за твердженням захисника обвинувальний акт не містить конкретного місця та часу вчинення злочину, які єскладовими формулювання обвинувачення, та, по суті, містять відомості про замах на вчинення злочину, а не закінчений злочин.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників провадження та дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 291 КПК України визначено вичерпний обсяг вимог до обвинувального акту та документів, які до нього додаються.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст.347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК України).

Таким чином на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Твердження захисника, які викладені у клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, стосовно відсутності (неповноти) формулювання обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого, по суті, заперечує позицію сторони обвинувачення, тобто має досліджуватись під час судового розгляду, а не вказує на недоліки обвинувального акту.

Відтак, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого захисником клопотання.

Керуючись ст.ст. 154, 157, 194, 291, 314, 315, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про покладення обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді застави - задовольнити.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обв`язки:

- прибувати на виклик до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування із свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатись із м. Запоріжжя без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Клопотання прокурора про відсторонення обвинуваченого від посади задовольнити.

Відсторонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади начальника Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого відсторонення від посади та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 13 березня 2022 року.

У задоволені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Резолютивна частина ухвали виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13.01.2022 року.

Повний текст ухвали проголошено 17.01.2022 року о 09:30 год.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1