УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань (далі ДБР) звернувся гр. ОСОБА_3 , який зазначив, що він 06.05.2021 направив до ДБР письмову заяву про вчинене кримінальне правопорушення. Однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР, Реєстр) не внесені.

У зв`язку з цим заявник просив визнати зазначену бездіяльність уповноважених осіб ДБР протиправною, зобов`язати цих осіб внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення за ст. 163, 182, 343 КК України та розпочати розслідування.

У судове засідання заявник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду не прибув. Відповідно до письмової заяви просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні скарги.

Представник ДБР також до суду не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Через неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, заяву про вчинення кримінального правопорушення, у т.ч. публікації в засобах масової інформації, на які посилався заявник, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

У силу ч. 3 ст. 306 КПК розгляд справ зазначеної категорії здійснюється за обов`язкової участю особи, яка подала скаргу.

Це положення у сукупністю із закріпленим статтею 22 КПК принципом змагальності саме на особу, яка звернулася зі скаргою, покладає обов`язок обстоювання своєї правової позиції, доведення тих обставин, які вона вважає порушенням відповідних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд констатує, що сторонам у цій справі забезпечена можливість безперешкодно скористатися усім комплексом наданих їм законом прав.

Відсутність заявника та представника органу досудового розслідування унеможливила отримання від учасників справи додаткових доводів на користь їх позицій, тому розгляд скарги здійснений виключно у межах наданих слідчому судді відомостей.

Зокрема, у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_3 зазначив, що ним у період з березня 2016 по серпень 2019 років як старшим групи слідчих здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 410 150 000 000 013 49, яке стосувалося розкрадання бюджетних коштів під час закупівлі рюкзаків для потреб МВС України.

З Інтернет-публікацій видань «Сегодня» (https://ukraine.segodnya.ua/ukraine/nabu-falsificirovalo-dokazatelstva-po-delu-chebotarya-advokat-1143397.html) та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що містили інтерв`ю адвоката ОСОБА_4 та фотознімки заявника, останній припустив, що його телефонні розмови незаконно прослуховуються, а за ним здійснюється візуальне спостереження. Такий висновок ним зроблений через те, що публікації містили інформацію про його розмову з експертом ОСОБА_5 , розміщені у статтях фотознімки зроблені не журналістами, а спеціально підготовленими працівниками.

За версією ОСОБА_3 , стеження за ним та прослуховування його розмов міг організувати Міністр внутрішніх справ ОСОБА_6 , тому в діях останнього заявник вбачав ознаки злочинів, передбачених ст. 163, 182, 343 КК України .

Вирішуючи скаргу, слідчий суддя бере до уваги, що слідчий відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Згідно з цим бездіяльність слідчого полягає у невнесенні до ЄРДР упродовж зазначеного вище проміжку часу після отримання заяви відомостей про кримінальне правопорушення.

У той же час, зазначений обов`язок не є абсолютним, оскільки вказана норма покладає на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Так, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР серед іншого вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених у т.ч. заявником.

Згідно з п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 N 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для твердження, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що на заявника не покладається обов`язок доведення факту вчинення кримінального правопорушення, однак надана ним інформація повинна містити достатні дані, які б свідчили про необхідність розпочати досудове розсування.

Відсутність у заяві таких даних не покладає на слідчого обов`язку внесення відомостей до Реєстру.

Ознайомлення з наведеними у заяві ініціатором скарги публікаціями в ЗМІ доводить, що висновок заявника про можливе прослуховування його телефонних розмов та ймовірного здійснення за ним зовнішнього спостереження, тобто незаконного збирання інформації щодо ОСОБА_3 , не виглядає коректним, оскільки такий висновок здійснений з суттєвими припущеннями, суперечить нормам законодавства, що регламентує журналістську діяльність.

Зокрема, зазначені у заяві ОСОБА_3 відомості розміщені в Інтернет-виданнях «Сегодня» та «Комсомольська правда». Ці дані зібрані журналістами з використанням притаманних їм можливостей, автори статей отримали відповідну інформацію з відкритих джерел, а саме - шляхом інтерв`ювання адвоката ОСОБА_4 , яким здійснювався захист одного з підозрюваних, тобто, без втручання у приватне життя заявника сторонніх осіб.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 20 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Так, адвокат має право збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Таким чином, наявність у адвоката ОСОБА_4 інформації щодо певних обставин справи, у якій він здійснює захист підозрюваного, повністю охоплюється його повноваженнями як захисника. Володіння захисником даними щодо призначення судових експертиз, їх висновками, відомостями про залучення до справи органом досудового розслідування судових експертів тощо не може свідчити про незаконний збір цієї інформація, оскільки остання є доступною для сторони захисту.

Слідчий суддя, оцінюючи законність збору інформації, вважає за необхідне врахувати, що статтею 34 Конституції України кожному громадянинові України незалежно від його професії гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що серед іншого передбачає можливість вільного одержання, використання та поширення інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно зі ст. 11 загаданого Закону інформацією про фізичну особу (персональні дані) є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Цією ж статтею заборонено збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. До конфіденційної інформації належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Отже, чинне законодавство забороняє збирання та поширення конфіденційної інформації, однак названі вище інтернет-видання такої інформації не поширювали. Фактично у статтях висвітлена правова інформація, тобто відомості про правовідносини, правопорядок, правопорушення і боротьбу з ними та їх профілактику тощо.

Джерелами правової інформації можуть бути серед іншого правові акти, повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи, інші джерела інформації з правових питань.

Крім того, ст. 24 Закону України «Про інформацію» забороняє цензуру, втручання у професійну діяльність журналістів і засобів масової інформації, що передбачає унеможливлення будь-якої вимоги, спрямованої, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації.

Також, ця норма містить заборону втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до ст. 25 Законом України "Про інформацію", якою окреслені гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів, під час виконання професійних обов`язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів.

Таким чином, публікація журналістами фотозображення заявника, поширення в електронних засобах масової інформації відомостей про нього, як працівника правоохоронного органу, розповсюдження доступних стороні захисту та таких, що не віднесені до таємних, даних досудового розслідування, призначення судових експертиз, залучення конкретних судових експертів та таке інше не може свідчити про незаконне прослуховування телефонних розмов ОСОБА_3 , здійснення за ним зовнішнього спостереження, вчинення щодо нього інших дій, які мають ознаки злочинних.

Таким чином, у діях зазначеної заявником особи не вбачається складу злочинів, на які вказує ОСОБА_3 , що виключає необхідність внесення відомостей про вказану подію до ЄРДР.

За такого висновку у слідчого Державного бюро розслідування не виникло обов`язку реєстрації даних про кримінальне правопорушення у відповідному Реєстрі та здійснення досудового розслідування.

Слідчий суддя не виключає, що заявником могли бути надані додаткові доводи, які б спростували або ж суттєво вплинули на вищезазначений висновок, однак ОСОБА_3 , не прибувши до суду, фактично ухилився від використання наданої йому законом можливості безпосередньо перед судом довести ті обставини, на які він посилається.

Отже, з урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність вимог скарги.

Частиною 2 статті 307 КПК визначений вичерпний перелік рішень за наслідками розгляду скарг на бездіяльність слідчого, одним з таких рішень є відмова у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості відповідно до заяви від 06.05.2021 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1