Дата документу 14.09.2021 Справа № 317/1359/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1359/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1169/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)».

Захисник - адвокат ОСОБА_7 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалуЗапорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року, якою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено у повному обсязі.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107, ст.118 КВК України, та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. Суд дійшов висновку, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час не вбачається, натомість вбачається необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно - дострокове звільнення та звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що засуджений ОСОБА_6 дотримується вимог режиму, приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених, виконує законні вказівки і розпорядження адміністрації установи виконання покарань, по-товариськи ставиться до інших засуджених.

Крім того, як вбачається з характеристики на засудженого, ОСОБА_6 залучається до робіт на виробництві установи за наявності сировини та при виробничій необхідності. Аналогічні пояснення надав засуджений під час судового розгляду. Таким чином, вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 на виробництві не працює та ніколи не працював, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також посилається на невідповідність резолютивної частини ухвали суду вимогам КПК України, оскільки ухвала не містить в собі строку на її оскарження.

Згідно з ухвалою суду, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Клопотання мотивоване тим, що вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком цього ж суду від 30 січня 2018 року, остаточно призначене покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» з 25 вересня 2018 року.
За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки ОСОБА_6 має 2 заохочення правами начальника установи. На теперішній час засуджений ОСОБА_6 не має будь-яких стягнень, які б не були погашені або не зняті.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості. За наявності сировини та при виробничій необхідності залучається до робіт на виробництві установи. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а саме - «Творчість». Приймає участь у роботі самодіяльних організацій, а саме - «Рада колективу засуджених». Прагне до підвищення наявного загально освітнього рівня, навчається в ДНЗ при Біленьківській ВК №99 за фахом - каменяр. У скоєному злочині вину визнав повністю. За вироком суду позову не має.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали клопотання та просили його задовольнити.
Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_9 клопотання засудженого підтримав.
Прокурор висловив думку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року яким останнього визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком цього ж суду від 30 січня 2018 року, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Згідно з наданою суду характеристикою, підписаною начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14 червня 2018 року.
Під час тримання у державній установі «Дніпровська установа виконання покарання (№4)», порушень вимог режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.
З 25 вересня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№-99), допустив чотири порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має два заохочення правами начальника установи.
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що заохочення, що має ОСОБА_6 , винесені 29 березня 2019 року та 30 березня 2021 року з проміжком часу 2 роки та не мають систематичності.
За характеристикою, що надана адміністрацією, за наявності сировини та при виробничій необхідності залучається до робіт на виробництві установи. Але, згідно з довідкою головного бухгалтера та начальника ПЕВ БВК №99 установи, засуджений на виробництві колонії не працює та ніколи не працював.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Виконує роботи із самообслуговування посередньо, хоча має достатній рівень необхідних навичок.
Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, не вбачає в них суспільно-корисну необхідність.
Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, навчається в ДНЗ при Біленьківській ВК №99 за фахом -каменяр.
Відповідно до характеристики, у скоєному злочині провину визнав повністю.
Проте, за вироком суду має позов 1716 грн, шкода, завдана злочином, засудженим не відшкодована.
Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 31 жовтня 2019 року засудженому було відмовлено у застосуванні статті 101 КВК України.
Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 16 липня 2020 року засудженому було відмовлено у застосуванні статті 82 КК України.
Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 12 березня 2021 року засудженому було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України.
Комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» від 29 квітня 2021 року засудженому було відмовлено у застосуванні статті 81 КК України.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення,засуджений ОСОБА_6 має два заохочення правами начальника установи. Крім того, засуджений має 4 стягнення, у вигляді попередження, суворої догани, 4 доби в дізо, догани.
Останнє накладення стягнення відбулось 22 жовтня 2020 року.

Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що хоча на час звернення до суду з поданням, зазначені стягнення були зняті та погашенні у встановленому законом порядку, проте поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання є нестабільною.

Крім того, на виробництві колонії не працює та ніколи не працював.
Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 є собою без постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків. Шлюб ОСОБА_6 розірвано, місце проживання та реєстрації відсутнє.

Те, що засуджений під час відбування покарання мав заохочення та стягнення, які погашені (про що йдеться в апеляційній скарзі), само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого у розумінні положень ч.2 ст.81 КК України, оскільки обставини провадження та відомості про особу засудженого, викладені вище, не можуть свідчити про те, що останній довів своє виправлення, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують, доказів на спростування висновків суду стороною захисту не надано. Отже, підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано строк її оскарження, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б тягнуло за собою скасування вказаного судового рішення.

Окрім того, право на апеляційне оскарження цієї ухвали стороною захисту реалізовано.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2021 року, якою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено у повному обсязі, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4