Провадження № 1-кп/947/1081/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6
перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001045 від 29.09.2021 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курган-Тюбе, таджик, громадянина Республіки Молдови, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
29.06.2021 року о 14:00 год. у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , в кімнаті, в ході конфлікту, під час вживання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи вказаний умисел ОСОБА_6 схопив зі стільця кухонний ніж, та наблизившись до ОСОБА_8 , який сидів на ліжку в зазначеній кімнаті, наніс правою рукою один удар ножем в область грудної клітини, спричинивши тим самим останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крововиливом в праву плевральну порожнину, що згідно з п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (й), 2.1.3. (о) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та таке що ускладнилося розвитком геморагічного шоку, що є безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, тобто вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, винним себе визнав повністю та пояснив, що він 29.06.2021 року о 14:00 год. знаходився в орендованій у ОСОБА_8 кімнаті комунальної квартири АДРЕСА_3 . В ході конфлікту, під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_8 почав до нього лаятись та кидатись у бійку, та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, він схопив кухонний ніж зі стільця та наблизившись до ОСОБА_8 , який сидів на ліжку в зазначеній кімнаті, наніс правою рукою один удар ножем в область грудної клітини, після чого, зрозумівши що він скоїх подзвонив до швидкої лікарні та пішов до сусіда щоб розповісти йому за трапилось.Сусід одразу пішов до кімнати де залишився ОСОБА_8 , а через деякий час прийшов і сказав, що ОСОБА_8 помер.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю доказів дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні, зокрема письмовими доказами:

- висновком експерта №2672 від 29.06.2021 року згідно якого тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, приймаючи до уваги дані судово-гістологічного дослідження (м`які тканини грудної клітки з крововиливом та часток правої легені з ділянок ушкоджень без виражених реактивних змін) заподіяне прижиттєво, за декілька хвилин до настання смерті ОСОБА_8 . Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 виявився геморагічний шок, що підтверджують морфологічні дані, виявлені при судово-медичній експертизі трупа та судово-гістологічному дослідженні у вигляді нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів і порушення реологічних властивостей крові;

- протоколом огляду місця події від 29.06.2021 року з таблицею-ілюстрацій, згідно якого оглянуто квартиру АДРЕСА_3 та за результатами огляду в кімнаті розташоване ліжко на якому виявлено труп чоловічої статі, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- постановою про визнання предметів речовим доказом від 30.06.2021 року, згідно якого 29.06.2021 року проведено слідчий експеримент у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено кухонний ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору;

Таким чином, суд приходить до висновку, що всі виявлені збіжності, встановлені експертами та показами обвинуваченого, переконливо свідчать про те, що вказаний злочин вчинено ОСОБА_6 .

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визнаючи себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечував щодо розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК України.

Прокурор заявив усне клопотання про розгляд справ на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, просив обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів та характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник Малевич, не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, та правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Суд роз`яснив учасникам судового провадження положення частини 3 статті 349 КПК України про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вислухав думку учасників судового провадження, користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідженням письмових доказів та характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України.

Суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення виного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом виного, а в разі вбивства через необережність, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення виного до її настання характеризується необережністю.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. (постанови ВСУ від 22.01.2015 у справі № 5-35кс14 та від 14 листопада 2013 року у справі № 5-46кс13)

Вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілих. (постанова ВСУ від 26.06.2014р.у справі № 5-10кс14, постанова ВС від 21.06.2018 у справі № 263/8377/16-к)

Крім того, при визначенні умислу за способом вчинення діяння враховуються як локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути небезпечними для життя в момент заподіяння, так і зміст та характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених вище злочинах з матеріальним складом, які обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків (постанови ВСУ від 03.04.2014 р. у справі №5-5к/14, від 24.04.2014 р. у справі № 5-13кс14, постанова ВС від 01.03.2018 р. у справі № 720/1633/16-к.)

Судом встановлено, що ОСОБА_6 за допомогою ножа, умисно наніс один удар ножем в область грудної клітини, спричинивши тим самим останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крововиливом в праву плевральну порожнину, що ускладнилося розвитком геморагічного шоку, що є безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 .

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, відповідно до ст. 94 КПК України, з урахуванням досліджених доказів, характеру дій обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що всі досліджені докази належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Наведені вище докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винного, подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, характеристику, його щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а тому суд вважає, що перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к).

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18).

З урахуванням викладеного, а також характеру завданих особі тілесних пошкоджень, відсутності будь-якого відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим, суд вважає за необхідне за вчинений злочин ОСОБА_6 призначити покарання ближче до мінімальної санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчиненого ним злочину, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вид та розмір призначеного покарання, підстав для застосування ст.75 КК України не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.

У зв`язку з цим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 29.06.2021 року.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 129, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

Строк початку відбуття покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 29.06.2021 року до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази у кримінальному провадженні за №0001045 від 29.06.2021 року, а саме:

- шорти чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболку синього кольору з полосами білого та чорного кольорів з нашаруваннями речовини бурого кольору, керамічна пляшка коричневого кольору з написом «Потьомкін Таїровський коньяк», об`ємом 0,5 л, порожня, з пошкодженнями, змив речовини бурого кольору вилучено з дверної рами, кухонний ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1