ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/32/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.149 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченої ОСОБА_8
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/32/22 за апеляційною скаргою прокурора Зборівського відділу Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 149 КК України (в редакції Закону від 12.01.2006 року),-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000021 про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України (в редакції Закону від 12.01.2006 року) повернуто прокурору у звязку з його невідповідністю вимогам КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевим судом зазначено про невідповідність обвинувального акту вимогам п.3 ч.2 ст. 291 КПК України в частині відсутності належної інформації про місце проживання або перебування потерпілої, що перешкоджатиме суду здійснити її виклик та належно повідомити про розгляд справи.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 149 КК України в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з істотним порушенням вимог КПК України посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що обвинувальний акт у повному обсязі відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України, а його повернення із наведених судом мотивів є надмірним формалізмом, що суперечить засадам кримінального судочинства.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує на неправильне зазначення судом його позиції щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту оскільки він просив викликати у судове засідання потерпілу ОСОБА_10 для зясування її позиції з приводу можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду у звязку з чим просив відкладсти підготовче судове засідання.

Крім того зазначає що вимогами КПК України не передбачено обовязку прокурора вживати заходи із доставлення потерпілого в судове засідання та повідомляти суд про зміну потерпілим місця свого проживання, не дивлячись на це ним направлялись відповідні запити щодо перетину потерпілою державного кордону та листи працівникам поліції щодо сприяння у забезпеченні участі потерпілої ОСОБА_10 у підготовчому судовому засіданні.

Вважає висновок щодо відсутності в обвинувальному акті дійсного місця проживання потерпілої ОСОБА_11 таким, що не відповідає дійсності, оскільки під час допиту слідчим 04.02.20202 року та 10.06.2020 року потерпіла засвідчила своїм підписом фактичне місце проживання у Тернополі по ул. АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважають ухвалу законною та обґрунтованою та просять залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Виходячи з приписів статті 291 КПК України, яка регламентує вимоги до обвинувального акту, що направляється до суду, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

За змістом вказаної правової норми такі відомості повинні повинні бути достовірними і достатніми для ідентифікації особи потерпілого та забезпечення його явки у судове засідання.

Як слідує з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно інформації з обвинувального акту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Підготовче провадження призначалося судом дев`ять разів, зокрема: 14.12.2020 року, 04.02.2021 року, 17.03.2021 року, 26.04.2021 року, 31.05.2021 року, 24.06.2021 року, 26.08.2021 року, 24.09.2021 року, 09.11.2021 року.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи викликаною в судові засідання за вказаною в обвинувальному акті адресою в жодне з судових засідань протягом усього часу розгляду справи не з`явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, які надсилалися за адресою потерпілої ОСОБА_10 , вказаною в обвинувальному акті, встановлено, що остання відсутня за місцем реєстрації.

Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів щодо виклику та забезпечення участі потерпілої у судовому розгляді, однак ОСОБА_10 жодного разу не прибула до суду та фактичне її місце проживання на даний час не відоме. Усі передбачені КПК України заходи щодо виклику в судове засідання потерпілої судом вичерпані.

Оскільки, відомості про місце проживання потерпілої ОСОБА_10 , зазначені в обвинувальному акті, не відповідають фактичним обставинам, що унеможливлює її виклик та приводить до необґрунтованого затягування розумних строків розгляду справи.

Що стосується доводів прокурора про необхідність суду діяти в порядку ст. 325 КПК України та за відсутності потерпілої вирішувати питання про розгляд провадження без її участі чи відкладення судового розгляду, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Відповідно до ст. 325 КПК України суд вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або відкладення розгляду справи за умови, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Аналогічно вирішується питання щодо накладення грошового стягнення на учасників кримінального провадження за невиконання ними процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в обвинувальному акті не зазначено достовірних відомостей про місце проживання потерпілої ОСОБА_10 , що є порушенням вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки органом досудового розслідування належним чином не було встановлено місця реєстрації потерпілої, інформації щодо її перебування та можливості з`явитись на судові виклики, не надано суду жодних відомостей про причини, які б перешкоджали явці потерпілої, що змушувало суд постійно відкладати судове засідання і унеможливлювало розгляд цієї справи з урахуванням позиції прокурора у судовому засіданні та також викладеної в доповненнях до апеляційної скарги про необхідність зясування позиції потерпілої ОСОБА_10 щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками місцевого суду, що неявка потерпілої унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки це є перешкодою суду в подальшому ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вказав на це порушення закону як на обставину, що перешкоджає вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, та проведенню судового розгляду, і обґрунтовано постановив ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Підстав для скасування судового рішення, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відхилити. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000021 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України (в редакції Закону від 12.01.2006 року) повернуто прокурору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді