Справа № 454/1398/20
У Х В А Л А

судового засідання

22.03.2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль кримінальне провадження №0000203 про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч.1 ст.126, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження №0000203 про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч.1 ст.126, ч.2 ст.186, ч.2 ст.189 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечили проти клопотання.

Вислухавши сторони, суд дійшов наступного висновку.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23.02.2006 №3477 суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з, у т.ч., порушенням права на звільнення з під варти під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 26.01.1993 Ш. проти Швейцарії.

Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство було закінчено і обвинувальний акт з реєстром зібраних по справі доказами, закріпленими відповідними процесуальними документами і рішеннями, надійшов до суду. Частина доказів була досліджена судом. З моменту закінчення досудового розслідування, слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, буде знищувати або спотворювати докази або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, безпідставні.

У рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі Лабіта проти Італії зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Зазначені у клопотання ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений: може переховуватися від суду; вчинити інші кримінальні правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Мотиву однієї лише тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 за викладених обставинах явно недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його утримання під вартою, що узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 №14-рп/2003.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, в силу приписів ст.178 КПК України, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин вперше, свою вину визнає. Також, суд враховує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на усій території України введено воєнний стан і обвинувачений ОСОБА_5 виявив бажання захищати Державу від російської агресії.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 331, 177-179, 196, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, негайно звільнивши його з під варти.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, номерів контактних телефонів;

3) Без дозволу суду не відлучатися з м.Сокаль Львівської області.

Строк дії ухвали в частині покладення додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 20.05.2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України, у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали відправити до ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1