Справа № 569/1/22
УХВАЛА

04 січня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у рамках кримінального провадження №0000002 від 02.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України, звернувся в суд із клопотанням, яке погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що 02 січня 2022 року, приблизно о 02 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_5 , порушуючи вимоги підпункту б) пункту 2.3. та підпункту а) пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборна в м. Рівне в напрямку вул. Гоголя цього ж населеного пункту, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, маючи об`єктивну можливість виявити перешкодуна проїзній частині, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля поза межами пішохідного переходу.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких помер цього ж дня у реанімаційному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_5 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який вимагає від водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди - знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

02.01.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Фактичний час затримання 02.01.2022 о 08 година 20 хвилин.

02.01.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та план-схемою до нього, згідно яких встановлено, що відповідно до виявленої слідової інформації, на вул. Соборна в м. Рівне відбувся наїзд автомобілем на пішохода в межах правої смуги руху в напрямку вул. Гоголя;
-протоколом огляду автомобіля «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого встановлено причетність вказаного транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди, про що свідчили виявлені на його зовнішніх частинах кузова механічних пошкодженнях;
-речовими доказами, вилученими з місця пригоди: автомобіль «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 з наявними на ньому механічними пошкодженнями;
-показами свідка ОСОБА_8 , який незадовго до автопригоди вживав спиртне разом з ОСОБА_5 , а також був пасажиром автомобіля «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент автопригоди;

-відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля екіпажу патрульної поліції, яким зафіксовано напрямок руху пішохода, та рух автомобіля «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 за мить до автопригоди, а також спроба водія вищевказаного транспортного засобу після наїзду на пішохода втекти з місця пригоди та іншими доказами, зібраними у ході досудового розслідування.
Таким чином, покликаючись на наведене, слідчий вказує на достатність підстав вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування є те, що останній після наїзду на пішохода ОСОБА_7 , не зупиняючись продовжив свій рух далі таким чином здійснив втечу з місця пригоди на вищевказаному автомобілі. Однак спроба втечі та подальшого приховування автомобіля причетного до ДТП, була припинена працівниками патрульної поліції. Крім цього кримінальне правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, вчинене підозрюваним, відноситься до категорії тяжких злочинів. У разі доведення вини підозрюваного, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Вказані факти свідчать про те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не зможе забезпечити контролю за місцем перебування підозрюваного, а тому є підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 177 КПК України і не зможуть гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили його задоволити з підстав викладених у ньому.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 02.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України.

02.01.2022 о 08 година 20 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Фактичний час затримання 02.01.2022 nа того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.
Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.
Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.
В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при його розгляді довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та передбачає в якості максимальної міри покарання позбавлення волі на строк до 10 років, в момент скоєння ДТП знаходився у стані алкогольного сп`яніння, після наїзду на пішохода ОСОБА_7 , не зупиняючись продовжив свій рух далі таким чином здійснив втечу з місця пригоди на вищевказаному автомобілі, що свідчать про те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Окрім того судом встановлено, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце роботи та роботи, не одружений, щиро розкаюється у скоєному та тісно співпрацює із органом досудового розслідування, наміру переховуватись від слідства та суду не має.
Також встановлено, що на даній стадії досудового розслідування не допитані усі свідки, не проведені усі необхідні експертизи та інші слідчі (розшукові дії) для отримання доказів вчинення кримінальних правопорушень.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.
З урахуванням наведеного, є необхідним обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому виникла необхідність застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 для запобігання спробам незаконно впливати на свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та ухилятись від слідства і суду, перешкоджати проведенням слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без права внесення застави.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.
Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 08 год 20 хв 02.01.2022.
Визначити строк дії ухвали до 08 год 20 хв 02 березня 2022.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1