Справа № 447/3710/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1186/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника установи ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що 22.04.2019 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення тяжкого злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, до 7 років позбавлення волі. У судовому засіданні засуджений вказав те, що на даний час вину у вчиненому злочині визнає та зазначив, що під час перебування у МВК № 50 не навчався, оскільки хотів отримати заохочення за сумлінне ставлення до праці. Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_6 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 107 КК України. Кінець терміну відбування покарання 05.07.2024 року.
Окрім того рішенням, на підставі якого засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання, призначено стягнення на користь держави судових витрат за проведення судової експертизи у розмірі 24 376,99 грн., однак ОСОБА_6 , відбуваючи покарання, не проявив ініціативи, будучи працевлаштованим та отримуючи заробіток, для погашення суми на користь держави.
Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою задоволити подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про його умовно-дострокове звільнення.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необ`єктивною та несправедливою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та представника МВК № 50 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
Згідно з ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
З матеріалів справи, зокрема з подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії вбачається, що 22 квітня 2019 року Барським районним судом Вінницької області ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та, з урахуванням ст.102, ч.5 ст.72 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Даний вирок оскаржувався в апеляційному та касаційному порядку та був залишений без змін. Початок строку відбування покарання 05.12.2019. Кінець строку відбування покарання 05.07.2024.
15 листопада 2021 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшло подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 107 КК України.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації установи виконання покарань, спільного зі спостережною комісією Стрийської районної державної адміністрації, про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .
Так, приймаючи рішення, суд першої інстанції вірно врахував, що засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно, до роботи відноситься сумлінно, не допускає порушень умов відбування покарання, має шість заохочень, відбув встановлену законом частину покарання, однак за період відбування покарання поведінка засудженого не засвідчила, що він довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 107 КК України, зокрема, за час відбування покарання засуджений не навчався, щоб здобути професію, що не засвідчує його сумлінне ставлення до навчання. Крім цього, ОСОБА_6 , будучи працевлаштованим на контрагентському об`єкті установи «Львів Сад» та отримуючи заробіток, не проявив ініціативи для погашення суми стягнення, призначеного йому рішенням, на підставі якого засуджений відбуває покарання, у розмірі 24 376,99 грн. на користь держави.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність судового рішення, а також те, що суд першої інстанції без важливих підстав відмовив йому у задоволенні клопотання, оскільки викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо відсутності порушень.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а тому ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4