Справа № 496/5820/21
Провадження № 1-кп/496/83/22
У Х В А Л А

11 лютого 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,
захисника обвинувачених ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченої ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст.153 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.
Від прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 строком на 60 днів, мотивоване тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які встановленні під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати, тому єдиним запобіжним заходом, якій зможе гарантувати запобігання усім ризикам є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.166-168).
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , при цьому прокурор посилалася на обставини викладені у письмовому клопотанні про продовження строку (т.1 а.с.166-168).
Представник законних представників потерпілих у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та зазначив, що лише продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 буде гарантувати запобігання встановленим під час досудового розслідування та у суді ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченої заперечував проти вказаного клопотання прокурора, при цьому заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 з тримання під вартою на захід не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити ОСОБА_8 із під варти, при цьому посилався на обставини викладені у письмовому клопотанні (т. 1 а.с. 154-162).
Обвинувачені у підготовчому судовому засіданні підтримали свого захисника.
У судовому засіданні прокурор, представник законних представників потерпілих заперечували проти заявленого клопотання з боку захисту.
Заслухавши пояснення прокурора, представника законних представників потерпілих, обвинувачених та їх захисника, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора та захисника обвинуваченої, суд дійшов до наступного висновку.
За положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченої ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд, погоджується з доводами прокурора про те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які встановленні під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати, вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченої у разі визнання її винуватої, існування ризиків того, що вона, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, а також з метою недопущення незаконно впливати на свідків, малолітніх потерпілих, їх законних представників та інших учасників кримінального провадження, а також те, що на даний час триває судовий розгляд, виправдовують необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають суду можливість дійти висновку про обґрунтованість наявності у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні серед іншого тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, а отже, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 20.02.2022 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, також суд приймає до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_8 , її вік, стан здоров`я (з урахуванням доказів, які були надані захисником обвинуваченої), міцність соціальних зв`язків, а також звертає увагу на те, що вона раніше не судима, окрім цього суд враховує тяжкість інкримінованого їй злочину, остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі та приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що вона у судовому засіданні ще не була допитана, її позиція щодо обставин справи суду не відома, а також з метою уникнення ризиків того, що вона, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, а також з метою недопущення незаконно впливати на свідків, малолітніх потерпілих, їх законних представників та інших учасників кримінального провадження, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Щодо письмового клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на захід не пов`язаний з триманням під вартою, в якому акцентується увага на те, що прокурором не доведено ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в клопотанні не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_8 , також посилання захисника на характеризуючи дані обвинуваченої ОСОБА_8 , то суд приймає до уваги вказані обставини, разом з тим враховує ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, на теперішній час - не має.
Також суд, на теперішній час, не встановив будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_8 .
Таким чином, ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу - не має, тому колегія судів вважає за доцільне продовжити строк дії обраного обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. В свою чергу клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, не підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилався захисник не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
При цьому також необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливепокарання за інкриміноване обвинуваченої діяння.
Щодо визначення розміру застави, суд дійшов наступного.
Відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочину проти статевої свободи особи із застосуванням насильства, суд вважає недоцільним визначати їй розмір застави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 371, 372, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 11.02.2022 року до 11.04.2022 року включно в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити обвинуваченої, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Апеляційна скарга подається на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

Повний текст ухвали складено 15.02.2022 року.