В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.12.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 кримінальне провадження № 0000048 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2021 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлуби Ємільчинського району Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому званні «молодший сержант», який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, 22 березня 2021 року командиром військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 прийнято на військову службу за контрактом терміном на три роки та того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 , його призначено на посаду водія взводу технічного забезпечення мотопіхотного батальйону цієї ж військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 1 червня 2021 року № 156 молодшого сержанта ОСОБА_6 направлено у відрядження на 60 діб до військової частини НОМЕР_3 , дислокованої поблизу АДРЕСА_2 , з якого, 2 серпня 2021 року, останній мав з`явитися на службу до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували проходження ним служби, молодший сержант ОСОБА_6 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 2 серпня 2021 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно без поважних причин з відрядження на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_1 , та до 14 години 27 хвилин 11 жовтня 2021 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

О 14 годині 27 хвилин 11 жовтня 2021 року молодший сержант ОСОБА_6 був затриманий в м. Києві уповноваженою службовою особою.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується

у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

30 листопада 2021 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіонуОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. ст. 468-472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з вищезазначеною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 , за участі адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.407 ч.4 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на три місяці.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що при укладенні вищезазначеної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, беззаперечне визнання ним своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, не з`явлення на військову службу без поважних причин, що вчинено в умовах особливого періоду.

Заслухавши учасників кримінального провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 00000482 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2021 року.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на три місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 11 жовтня 2021 року.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2021 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.
Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1