ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/799/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3019/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 31 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю с. Червона Гірка Сахновщинського району Харківської області, з середньо-технічною освітою, який не одружений, інвалід III групи, працював охоронцем в АФ «Бакуменко», зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, зокрема ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належне виконання обвинуваченим його обов`язків.
Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, оскільки він не одружений, дітей на утриманні не має.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту .

Адвокат зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Вказує , що ризики, заявлені прокурором, ним не доведені та не підтверджені в суді.

Судом не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом III групи, на його утриманні знаходиться батько - ОСОБА_9 , 1947 року народження, який є пенсіонером за віком та потребує постійного догляду.

Крім того, Красноградською окружною прокуратурою в інтересах КНП «Красноградська центральна районна лікарня» подано цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 7175,92 грн., проте обвинувачений не в змозі відшкодувати завдану злочином шкоду, оскільки тримається під вартою.

Між тим, на думку автора апеляційної скарги, продовження судом строку тримання обвинуваченого під вартою на максимально дозволений строк, тобто на 60 діб, не є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, а пов`язане лише з терміном перебування судді у відпустці. Також судом не наведено обґрунтованих підстав щодо збільшення строку тримання під вартою до 60 днів, оскільки раніше цей строк продовжувався не більше ніж на 40 днів.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 інкримінується закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Даний злочин відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи і ці злочини носять підвищену суспільну небезпеку.
Належить також врахувати, що ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в присутності свідків наніс потерпілому ОСОБА_10 правою рукою один колото-ріжучий удар ножем, який зберігав при собі, в область грудної клітки зліва. Також ОСОБА_8 намагався нанести потерпілому ОСОБА_10 ще один удар ножем в область грудної клітки, при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця , але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як в цей момент потерпілий відштовхнув нападника та почав тікати в бік свого домоволодіння. В подальшому потерпілому була надана медична допомога. А ОСОБА_8 в свою чергу зник з місця скоєного злочину.
При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Між тим, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , який не одружений, дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, оскільки судовий розгляд даного провадження триває, на теперішній час не допитані потерпілий та свідки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризику незаконного впливу на зазначених осіб.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Твердження захисника щодо необґрунтованого продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів колегією суддів розглянуті та визнані необґрунтованими, оскільки такі дії суду не суперечать вимогам ч. 3 ст. 331 КПК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом III групи, на його утриманні знаходиться батько - ОСОБА_9 , 1947 року народження, який є пенсіонером за віком та потребує постійного догляду, раніше не судимий, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 31 серпня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -