Номер провадження: 11-кп/813/427/22
Номер справи місцевого суду: 496/2791/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до ЄРДР 15.01.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лощинівка Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

Початок строку покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту набрання вироку законної сили.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 18 січня 2021 року на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , яке видане на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі за проведення судової технічної експертизи документів у розмірі 1372,96 грн.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 14 січня 2021 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, керуючи автогрейдером SANY STG 230С-8, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі М-28 у напрямку м. Одеса, в порядку ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху України, на 23 км. автодороги М-28 Одеського району Одеської області був зупинений інспектором СРПП Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_8 . На вимогу поліцейського пред`явити документи, що посвідчують право керування транспортним засобом, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення тракториста-машиніста, з метою підтвердження наявності права керування транспортними засобом на категорії «А1», «А2», «В», ОСОБА_9 , «D1», «D2», «Е1», «Е2», «FІ», «F2», «G1», «G2», «Н», переслідуючи умисел, направлений на використання підробленого документа, пред`явив працівникам поліції підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2017 з вихідними даними підприємства виробника: «КОФ Зам. 3167 2009 р. IV кв.», яке згідно висновку експерта № СЕ-19/116-21/9089-ДЦ від 31 травня 2021 року, за своїми характеристиками не відповідає зразку бланку посвідчення тракториста-машиніста з вихідними даними підприємства виробника: «КОФ Зам. 3167 2009 р. IV кв.».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального проступку, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом першої інстанції не було враховано його позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. Інкриміноване діяння було ним вчинення щоб мати законну роботу та чесно заробляти собі на життя. Також ОСОБА_7 , зазначив, що повністю визнав себе винним, щиро покаявся та активно сприяв слідству.
Просить вирок суду змінити та призначити покарання у виді штрафу.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненнікримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скаргиобвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися обов`язково з урахуванням мети покарання.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Проте, виконуючи приписи ст. 65 КК України, місцевий суд, хоч і зважив на обставину, яка пом`якшують покарання ОСОБА_7 , але належним чином не врахував її та в достатній мірі не дослідив особу винного, внаслідок чого призначив останньому покарання, яке за формою його відбування не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.
Зокрема, внаслідок неповноти судового розгляду, суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке відповідно до кваліфікації ст. 12 КК України є кримінальним проступком; особу винного, який раніше до кримінальної відповідальність не притягувався, на обліку у нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини щире розкаяння у вчиненому.
Також, поза увагою місцевого суду залишилось те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , як під час досудового слідства, так і суду була спрямована виключно на встановлення істини у справі та ефективне завершення кримінального провадження, про що свідчить його повне визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та розгляд кримінального провадження місцевим судом в порядку, спрощеного провадження за відсутності учасників судового провадження.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку апеляційного суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, шляхом застування такого покарання як арешт, але засотувавши до нього інший більш м`який вид покарання, у виді штрафу, яке буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.
В свою чергу під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 надав докази того, що з 20 липня 2021 року по теперішній час останній офіційно працевлаштований у компанії ТОВ «КБ Постач» на посаді машиніст автогрейдера, що свідчить про наявність офіційного джерела доходу та згідно наданої довідки про доходи у останнього наявна можливість сплатити призначене судом покарання у виді штрафу.
Таке покарання, на думку колегії суддів, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.
У відповідності до ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
Згідно приписів ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За змістом ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, слід змінити, застосувавши до нього покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, у виді штрафу.
Керуючись ст. ст. 24, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 514, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 . задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до ЄРДР 15.01.2021 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в частині призначення покарання, - змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмір 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
В решті вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до ЄРДР 15.01.2021 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3