Справа № 569/3946/21
У Х В А Л А

про продовження строку запобіжного заходу

01 грудня 2021 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0000029 від 05.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Рівненського міського суду перебуває кримінальне провадження № 0000029 від 05.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали, а продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, звертали увагу суду на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тяжкість вчиненого та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, можливість ухилення від явки до суду, вказують на перевагу публічного інтересу.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, що призвів до загибелі людини, санкція статті якого передбачає покарання до 10 років позбавлення волі, раніше судимий, на даний час в рамках кримінального провадження не завершено судовий розгляд, запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку суду, неможливо.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження відсутні законні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, оскільки вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи вказане, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване, підлягає задоволенню, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, оскільки останній, обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно до статей 3, 49 Конституції України, ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина, її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (рішення від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (рішення від 04.10. 2005 року у справі «Сарбан проти Молдови», від 22.12.2008 року у справі «Алексанян проти Росії», від 27.01.2011 року у справі «Євген Олексеєнко проти Росії»).

Враховуючи зазначене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, з метою забезпечення дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає необхідним зобов`язати Державну установу «Рівненський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та надання йому належної медичної допомоги відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 01 грудня 2021 року до 29 січня 2022 року включно.
Обвинуваченого утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».
Доручити Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 та надання йому належної медичної допомоги.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали до 29 січня 2022 року включно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Рівненський міський суд Рівненської області.
Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1