УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 532/1362/16-к
провадження № 51-4345ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Сільські Традиції» адвоката ОСОБА_4 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2021 року, яку постановлено кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рожанівка, Залищицький район Тернопільської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано невинуватим і виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_5 у тому, що він, перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Сільські Традиції» і зловживаючи своїми службовими повноваженнями, які полягали в укладенні договору позики від 17 жовтня 2014 року № 10/2014 між ним як Генеральним директором та ним як працівником підприємства, без погодження його з учасниками ТОВ, на загальну суму 860 тис. грн, що суперечить інтересам цього ТОВ та в порушення вимог п. 12.7 його статуту (в редакції 2014 року).
У подальшому, надав цей договір до бухгалтерії ТОВ «Сільські Традиції», з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам юридичної особи, запевнивши працівників бухгалтерії, що рішення про отримання ним корпоративної позики погоджене з учасниками ТОВ.
21 жовтня 2014 року прибув до ТОВ «Сільські традиції», що знаходиться в смт Білики (вул. Будівельна, 1, Кобеляцький район Полтавської області), де в приміщенні власного кабінету працівниками бухгалтерії йому особисто було передано грошові кошти відповідно до видатково-касових ордерів в яких ОСОБА_5 особисто поставив свій підпис за датами, які в них вказані. Таким чином, незаконно отримав з каси ТОВ грошові кошти в загальній сумі 858 тис. грн.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 04 червня 2021 року змінив вирок місцевого суду, шляхом виключення із мотивувальної частини вказівки суду про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у місцевому суді.
Обґрунтовуючи наведене, представник потерпілого вважає необґрунтованим виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364-1 КК України. Крім того представник потерпілого вважає, що дату вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення встановлено не вірно.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а при здійсненні перегляду виходить з обставин, установлених судами нижчої інстанції, якщо відповідні висновки судів нижчої інстанції належним чином мотивовано.
Як видно з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ відповідно до ст. 94 КПК України із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Так, місцевий суд встановив, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також суд вказав на відсутність умислу у ОСОБА_5 на завдання шкоди підприємству, оскільки останній протягом періоду з червня 2014 року по 13 жовтня 2014 року періодично брав на підприємстві позики та повертав їх, про що в суді показав обвинувачений, при цьому вказані обставини підтвердили представник цивільного позивача ОСОБА_6 та головний бухгалтер ОСОБА_7 . Крім того, оцінюючи дії ОСОБА_5 на предмет наявності зловживання своїми повноваженнями, суд дійшов висновку, що останній, укладаючи договір позики від 17 жовтня 2014 року № 10/2014, діяв виключно в межах повноважень, наданих йому контрактом від 07 липня 2014 року.
До того ж суд, провівши арифметичні розрахунки боргу на ТОВ «Сільські Традиції», визначив, що борг ОСОБА_5 перед підприємством становить 23 тис. 010 грн та вказав, що така заборгованість є предметом цивільно-правових відносин.
Не погодившись із виправдувальним вироком, представник потерпілого подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і неповноту судового розгляду, просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду та ухвалити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_5 та задовольнити цивільний позов.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив усі посилання й доводи, викладені представником потерпілого в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування вироку місцевого суду в частині недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог у цій частині, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Зокрема, дослідивши частину письмових доказів, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про те, що місцевий суд дав правильну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, та прийняв обґрунтоване рішення про недоведеність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд, не вбачаючи підстав вважати зазначені висновки сумнівними чи необґрунтованими.
Незгода представника потерпілого з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Доводи представника потерпілого щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин справи та безпідставності виправдання ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і дав умотивовані відповіді на них.
Наведені в касаційній скарзі представника потерпілого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувався при постановленні рішень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ТОВ «Сільські Традиції» адвоката ОСОБА_4 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3