г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 1-739/99
Номер провадження 1-в/213/90/21
У Х В А Л А
іменем України
22 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним клопотанням, посилаючись на те, що 24 листопада 1999 року був засуджений Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу за ч.1 ст.206 КК України до 6 місяців виправних робіт з утриманням 20% заробітку в доход держави. З 2000 року він двічи-тричі на рік виїзжав на роботу до Російської Федерації. В грудні 2011 року був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України Широківським районним судом, призначено покарання в виді штрафу 1700 грн. В липні 2021 року дізнався від працівників поліції, що начебто перебуває у розшуку за ухилення від відбування покарання. Вважає, що не ухилявся від покарання, просить звільнити від його відбування за спливом строків давності виконання вироку.

Вислухав думки засудженого, захисника, прокурора, які наполягають на задоволенні клопотання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 1999 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 206 КК України 1960 року, призначено покарання 6 місяців виправних робіт з утриманням 20% заробітку в доход держави. Постановою суду від 06.04.2001 року задоволено подання відділу виконання покарань ОСОБА_4 направлено для відбування покарання за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 1999 року до ВТК загального режиму на невідбутий строк 6 місяців позбавлення волі, оголошено розшук, обрано запобіжний захід тримання під вартою. Виконання постанови доручено Інгулецькому РВ КМУ, копія для виконання надіслана 09.04.2001 року, в період з 2001 до 2021 року судом надсилалися чисельні нагадування до Інгулецького РВ КМУ з приводу тривалого невиконання постанови суду. 30 січня 2014 року ОСОБА_4 засуджений Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн. За останні 5 років ОСОБА_4 перетинав державний кордон України 13 червня 2021 року.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Суд вважає, що строк давності виконання вироку від 24 листопада 1999 року щодо ОСОБА_4 не переривався і формально минув, що відповідає положенням частини першої статті 80 КК .
Одночасно суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , як особа, що брала участь в судовому засіданні в якості підсудного, був обізнаний про обраний йому судом вид та міру покарання, але із часу набрання цим вироком законної сили виправні роботи не відбув.
Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.
Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це лише не відбування виправних робіт саме по собі не свідчить про ухилення ОСОБА_4 від відбування цього покарання.
Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.
Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 80 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 1999 року .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1