Справа №766/1409/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5

під час відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005879 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (суддя ОСОБА_1 ,) перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.09.2021 ОСОБА_4 , був оголошений в розшук.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» щодо ОСОБА_4 , посилаючись на систематичні неявки останнього до суду та переховування, метою якого є уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Також просила врахувати ті обставини, що ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, санкція за скоєння якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років, відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштованого, постійного місця проживання не має, неодруженого, утриманців не має, раніше неодноразово судимого, наявні ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вважає, що є підстави для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала.

В судове засідання працівниками відділу поліції доставлений ОСОБА_4 , який під час судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з неявкою заперечив, при цьому запевняв суд про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу, оскільки він від суду не переховувався, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на попередні судові засідання постійно з`являвся, однак в останнє йому було повідомлено, що суддя іде у відставку, справу буде розподілено іншому судді, а його буде сповіщено про наступну дату судового засідання, однак жодної повістки від того часу не отримував, про те що продовжується розгляд справи та справу передано вже в провадження іншого судді йому не відомо.

Захисник ОСОБА_5 , вважав передчасним обрання саме такого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , оскільки останній, має постійне місце проживання, працює, про зміну місця проживання сповіщав відділ поліції, на попередні судові засідання постійно з`являвся, про що свідчать розписки про дату щодо наступного судового засідання, а це свідчить про зацікавленість у розгляді кримінального провадження щодо нього.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 КПК України, у разі оголошення розшуку обвинуваченого, судове провадження зупиняється до його розшуку.

Закінчення розшуку обвинуваченого є підставою для відновлення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , та для розгляду кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, виникла необхідність у відновленні судового слідства у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Частиною ч. 1 ст. 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров?я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв?язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов?язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, суд бере до уваги таке. Хоча ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, проте матеріали провадження не містять жодних доказів того, що обвинувачений характеризується негативно, крім того перебуває у цивільному шлюбі, має родину (сестру) та постійне та зареєстроване місце проживання, де проживає з дружиною, працює неофіційно в теплицях робітником, що свідчить про міцність його соціальних зав`язків за місцем проживання.

Оцінивши на підставі наданих матеріалів всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України й наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують, оскільки ані потерпілий, ані заявлені стороною обвинувачення свідки не заявляли про факти тиску або погроз з боку обвинуваченого або іншого впливу з метою зміни ними показань.

Таким чином, судом хоча і встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України - відсутні.

Крім викладеного суд звертає увагу на таке. Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов?язків і належної поведінки.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув?язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м?яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній тяжко працює, має родину та зареєстроване місце проживання, де мешкає тривалий час, не чинить інших перешкод будь-якого характеру, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування саме запобіжного заходу «тримання під вартою».

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178, 181,183, 184, 194, 331, 335,369, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження за №0005879 внесене до ЄРДР 21.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України - відновити.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів терміном до 04 грудня 2021 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 години до 05:00 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні процесуальні обов`язки:

1) прибувати до суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із м. Херсона без дозволу суду;

3) повідомляти суд та орган внутрішніх справ за місцем проживання про зміну місця проживання;

4) не залишати місце реєстрації та місце постійного проживання з 21-00 години до 05-00 години.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що працівники органів внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в його житло, вимагати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченому ОСОБА_4 , під розпис та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали направити начальнику відповідного Головному управлінню національної поліції в Херсонській області Херсонського районного управління поліції для виконання.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1