Справа №538/1066/19
Провадження №1-кп/538/1/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2021 року Лохвицький районний суд Полтавської області у складі суду:
головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Погарщина Лохвицького району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого 16.04.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 16.04.2019 року згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вказаний вирок набрав законної сили 16.05.2019 року. Так, після отримання 30.05.2019 року вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року Лохвицьким районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, який розташований за адресою: м.Лохвиця вулиця Гоголя, 19, у той же день засудженому ОСОБА_5 направлено повідомлення про необхідність сплатити штраф за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року у місячний строк після набрання вироком законної сили, тобто з 16.05.2019 року. При цьому ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, в порушення вимог ч. 1 ст. 26 КВК України за відсутності будь-яких упущень чи упереджень з боку посадових осіб Лохвицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, вирішив стати на шлях злочинної діяльності проти правосуддя та не сплатив призначений йому згідно вироку суду штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. У зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України 18.06.2019 року посадові особи Лохвицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області направили до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області подання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу. Таким чином, засуджений за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року ОСОБА_5 , діючи умисно, у зазначений вище період часу, усвідомлючи протиправний характер свого діяння, в порушення вимог ч. 1 ст. 26 Крімінально-виконавчого кодексу України, за відсутності будь-яких упущень чи упереджень з боку посадових осіб Лохвицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ухилився від сплати штрафу в розмірі 850 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні провину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України не визнав повністю і суду пояснив, що дійсно він був засуджений 16.04.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Після повідомлення органом пробації про виконання вироку щодо сплати штрафу у розмірі 850 грн., він посадовим особам пояснив, що в нього відсутній будь-який дохід, у зв`язку з чим органом пробації було направлено подання до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу. Зазначив, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04.07.2019 року йому було замінено покарання, призначене вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року у виді несплаченої суми штрафу в розмірі 850 гривень на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт, які він виконав у серпні 2019 року повністю та був знятий з обліку Лохвицького РС з питань пробації по відбуттю строку покарання.
Згідно ч. 1 ст. 368 КПК України суд ухвалюючи вирок повинен вирішити ряд питань, в тому числі чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
Так стороною обвинувачення беззаперечно доведено наступні обставини:
- ОСОБА_5 вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вказаний вирок набрав законної сили 16.05.2019 року (а.с.117-118).
- 24.05.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області направлено розпорядження про виконання вищезазначеного вироку, що набрав законної сили відносно засудженого ОСОБА_5 на адресу Лохвицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області (а.с.119).
- 30.05.2019 року Лохвицький районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області направив повідомлення Лубенському міськрайонному суду Полтавської області про прийняття судового рішення до виконання (а.с.120).
- 30.05.2019 року Лохвицький районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області направив повідомлення начальнику управління ВІТ в Полтавській області про засуджену особу ОСОБА_5 (а.с.121), а також повідомлення засудженому ОСОБА_5 про сплату штрафу в розмірі 850 гривень відповідно до вимог ст.26 КВК України (а.с.122).
- 18.06.2019 року Лохвицький районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області направив Лубенському міськрайонному суду Полтавської області подання відносно ОСОБА_5 щодо вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі, засудженого 16.04.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с.123). Окрім того цей факт підтверджується з досудової доповіді Лохвицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 02.08.2019 року за №25/15/946-19, а саме в п. 2 соціально-психологічної характеристики обвинуваченого ОСОБА_5 зазначено, що на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України від 18.06.2019 року посадові особи Лохвицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області направили до Лубенського міськрайонного суду подання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу (а.с. 17-19).
- Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04.07.2019 року подання Лохвицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області засудженому ОСОБА_5 покарання призначене вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року у виді несплаченої суми штрафу в розмірі 850 гривень замінено на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт. Ухвала набрала законної сили 11.07.2019 року (а.с.20).
- Згідно довідки Лохвицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 03.03.2020 року №25/15/319-20 вбачається, що на обліку Лохвицького РС з 26.07.2019 року перебував ОСОБА_5 , відносно якого ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04.07.2019 року замінено покарання призначене вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 року у виді несплаченої суми штрафу в розмірі 850 гривень замінено на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт. 22.08.2019 року ОСОБА_5 знятий з обліку Лохвицького РС з питань пробації по відбуттю строку покарання (а.с.44).
Заслухавши сторони кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 2 ст. 11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Суд зазначає, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 Кримінального кодексу України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: форми (способи) ухилення від покарання можуть бути різними і залежать передусім від того виду покарання, який призначений вироком. При цьому слід ураховувати, що будучи бездіяльністю за своєю юридичною природою, ухилення від покарання з боку фактичного його виразу може виявлятися як в активній (наприклад, зміна місця проживання без повідомлення про це органів, що виконують покарання, приховування доходів при несплаті штрафу тощо), так і в пасивній (наприклад, нез`явлення до місця відбування громадських робіт, несплата штрафу у встановлений для цього строк тощо) поведінці особи, спрямованій на ухилення від покарання. Але всі ці діяння, у тому числі й активні, є лише способом (формою) такого ухилення, яке полягає в невиконанні засудженим обов`язку відбути (виконати) покарання, призначеного йому вироком суду.
Ухилення від сплати штрафу може полягати: у відмові сплатити штраф, призначений вироком суду як основне або додаткове покарання; у його несплаті у встановлений ст. 26 КВК або ч. 4 ст. 53 КК строк; у приховуванні доходів або майна, на яке може бути звернене стягнення для примусового погашення заборгованості по сплаті штрафу, тощо. Ухилення від сплати штрафу необхідно відрізняти від випадків, коли особа не має можливості його сплатити і настають наслідки, передбачені ч. 5 ст. 53 КК
Відповідальність за ст. 389 КК можлива лише за умови, якщо особу засуджено до покарання із законних підстав. Якщо покарання призначене незаконно, то вирок за ухилення від його відбування підлягає скасуванню, а кримінальне провадження припиненню за відсутності у діянні особи складу злочину (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК).
Суд звертає увагу, що за цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.
Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.
Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Разом з тим, згідно актового запису про смерть №102 від 22 червня 2021 року, виданого виконавчим комітетом Заводської міської ради, в якому в п.11. документом, що підтверджує факт смерті лікарське свідоцтво про смерть (остаточне) №26 від 22.06.2021 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Лохвицький центр первинної медико-санітарної допомоги Лохвицької районної ради Заводська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини №1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від раку гортані.
Матір обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження кримінального провадження відносно її сина для його реабілітації.
Пункт 5 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі смерті підозрюваного, обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, тому смерть особи позбавляє сенсу подальше провадження щодо можливо вчиненого нею кримінального правопорушення. Померла особа не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, тому смерть особи, яка підозрюється, обвинувачується в учиненні кримінального правопорушення, виключає постановку питання про її кримінальну відповідальність. Це відповідає вимогам ст. 61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний (особистий) характер. Єдиним винятком із такої ситуації є випадок, коли провадження необхідне для реабілітації померлого.
З позиції КПК України, реабілітація померлого - це можливість доведення невинуватості померлого в учиненні кримінального правопорушення шляхом продовження кримінального провадження щодо нього після його смерті, що здійснюється за ініціативи інших осіб.
Закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України належить до нереабілітуючих підстав, тобто означає, що відносно особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують учинення нею діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин подальше провадження виключається. Враховуючи цю обставину, можливість продовження кримінального провадження щодо померлого є позитивним явищем, оскільки дає шанс на встановлення істини в провадженні - винуватості або невинуватості цієї особи.
У правовій науці та правозастосовній практиці під реабілітацією особи розуміється її виправдання або закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав.
Системний аналіз вищенаведених положень свідчить, що кримінальний процесуальний закон не містить прямої вказівки на те, хто може вимагати продовження провадження з метою реабілітації померлої особи та наділений правом оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду про закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю підозрюваного, обвинуваченого.
Статтею 525 КПК України визначено, що близьким родичам обвинуваченого, який помер, надається право подавати заяву про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, якщо це необхідно для його реабілітації. Видається, що звертатися із заявою про продовження провадження з метою реабілітації померлого також мають право його близькі родичі.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, в тому числі презумпції невинуватості (ч. 1 ст. 17 КПК України), близькі родичі померлого обвинуваченого як безпосередньо, так і через захисника мають право звернутися до слідчого, прокурора чи суду, незалежно від стадії, на якій знаходиться кримінальне провадження, із заявою про бажання продовжити провадження в інтересах реабілітації померлого чи не заперечують вони проти закриття кримінального провадження.
Під час судового розгляду кримінального провадження суд повинен безпосередньо переконатися, чи бажають близькі родичі в інтересах реабілітації померлого скористатися таким своїм правом, та з`ясувати, чи не заперечує, такий родич проти закриття кримінального провадження через нереабілітуючу обставину.
Виходячи із аналізу положень ст. ст. 47, 52, п. 5 ч. 1 ст. 284, ч. 7 ст. 284 КПК України, близькі родичі померлого обвинуваченого можуть звернутися до суду з відповідною заявою в інтересах реабілітації померлого.
Відповідно до вимог ч. 8 п. 4 ст. 88 КК України підставою виникнення судимості є призначення засудженому покарання. Відсутність цієї підстави означає, що судимість не виникає, а визнання такої підстави юридично нікчемною тягне за собою негайне припинення всіх правових наслідків необґрунтованого призначення покарання, включаючи ті, що стосуються судимості: реабілітовані.
Реабілітація означає поновлення попереднього статусу особи, відновлення її доброго імені, репутації, яка була заплямована незаконним засудженням. Вона пов`язана з запереченням самого факту вчинення злочину, що тягне за собою визнання неправильним притягнення особи за інкриміновані їй дії до кримінальної відповідальності, засудження і призначення покарання. Тому припинення щодо особи кримінальної справи в зв`язку з відсутністю події злочину, складу злочину в діянні особи, за недоведеністю участі засудженого у вчиненні злочину має своїм наслідком визнання того, що всі попередні рішення органів дізнання, попереднього розслідування і суду (в частині обвинувачення, щодо якого особа реабілітована) є недійсними і такими, що не тягнуть за собою негативних правових наслідків. Особа, яка була реабілітована, визнається такою, що не має судимості, не з моменту реабілітації, а з часу її "виникнення". В період між набуттям чинності незаконним обвинувальним вироком та його скасуванням з реабілітуючих підстав особа повинна визнаватися не судимою. Відповідно, мають бути усунуті всі негативні кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження, які виникли після вступу, а силу згодом скасованого вироку.
Таким чином, враховуючи, що винуватість у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 злочину за ч. 1 ст. 389 КК України, недоведена під час судового розгляду, тому підстави для реабілітації померлого ОСОБА_5 існують, що передбачають ухвалення відносно нього виправдувального вироку та закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373-376, 395 КПК України, суд -

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 389 КК України та виправдати.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1