ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/160/21 Номер провадження 11-кп/814/843/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника служби у

справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 26.05.2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, українець, громадянин України, учень КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 35», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України та застосовано щодо неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1 та 2 ч.2 ст.105 КК України, а саме:

п.1 застереження;

п.2 - обмежити дозвілля неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 2 роки та встановити особливі вимоги до його поведінки на цей період - заборонити вихід з дому ( АДРЕСА_1 ) по особистим питанням без супроводу дорослих з 22 год. вечора до 06 год. ранку наступного дня.

Згідно ухвали 09.10.2020 близько 22 год. 40 хв. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 перебували неподалік приміщення «Продукти-1226» ТОВ «АТБ маркет» магазину АТБ, що в м. Полтаві по вул. Сакко, 1 звернули увагу на раніш незнайомого їм ОСОБА_11 , який зайшов до приміщення магазину, та в останніх виник умисел на заволодіння його майном. З цією метою, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , в той же день близько 22 год. 50 хв., дочекалися коли вийшов з приміщення магазину ОСОБА_11 та прослідували за ним.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, ОСОБА_9 разом із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в той же день та час, поблизу Комунального підприємства «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», що знаходиться за адресою: площа Слави, 2, м. Полтава, підбігли до ОСОБА_11 та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, - у вигляді удару ногою в ліву частину грудної клітини ОСОБА_11 від якого той впав на землю, та нанесенні ударів ОСОБА_12 ногами по голові.

Подолавши таким чином волю ОСОБА_11 до спротиву та продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на заволодіння майном, ОСОБА_9 разом із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, невідкладно вдалися до перевірки вмісту кишень одягу останнього, та вилучили виявлені при ньому речі, а саме: шкіряний гаманець, вартістю 100 грн. зі слів потерпілого, з грошовими коштами в сумі 300 грн. різними купюрами та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7» у корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 3816 грн., згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ №2305 від 30.10.2020, Після чого з місця скоєння злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 4 216 грн.

Мотивуючи своє рішення, суддя врахував конкретні обставини вчиненого суспільно небезпечного діяння, а також те, що ОСОБА_9 навчається у КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 35», на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, проживає в багатодітній родині, за весь час навчання проявив себе як недисциплінований учень, інтересу до навчання не проявляє, перебуває на внутрішньо шкільному обліку як схильний до бродяжництва, перебуває на профілактичному обліку, як дитина-утікач.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу суду та пом`якшити застосовані щодо ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру, визначивши їх у виді: застереження, обмеження дозвілля строком на 1 рік із встановленням особливих вимог до його поведінки на цей період: заборонити вихід з дому по особистим питанням без супроводу дорослих з 22 год. вечора до 06 год. ранку наступного дня.

Вважає, що судом необґрунтовано та без належних на те підстав призначено примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1,2 ч.2 ст.105 КК України строком на 2 роки.

Звертає увагу, що вчинене суспільно-небезпечне діяння не потягло за собою жодних тяжких наслідків для суспільства чи потерпілого, участь ОСОБА_9 у його скоєнні другорядна.

Вказує на особу ОСОБА_9 , якому на час вчинення вказаного діяння було лише 13 років, останній раніше не судимий, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю, розслідуванню та судовому розгляду у найкоротший термін, вибачився перед потерпілим та пообіцяв в суді більше подібного не вчиняти.

Також вказує на позитивну динаміку поведінки ОСОБА_9 після скоєння суспільно-небезпечного діяння.

При цьому зазначає, що вказівка в ухвалі суду про відсутність у ОСОБА_7 заперечень проти задоволення клопотання не відповідає дійсності, оскільки останній в судовому засіданні заперечив проти його задоволення в частині строку примусових заходів та висловив міркування щодо необхідності призначення примусових заходів виховного характеру строком на 1 рік.

До початку апеляційного розгляду від ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги щодо ОСОБА_9 без їх участі, тому колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти її задоволення, думку представника служби у справах дітей, який при вирішенні питання щодо пом`якшення примусових заходів виховного заходу поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Так, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 2 ст. 186 КК України, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру, передбачених положеннями ч.2 ст. 105 КК України, а саме застережнення та обмеження дозвілля із встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, в апеляційній скарзі та учасниками провадження не оспорюється.

Водночас, в апеляційній скарзі захисник вказує, що визначений строк застосованого судом примусового заходу виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього є безпідставним та просить зменшити його до одного року.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляцінйої скарги захисника з огляду на настпуне.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК (2341-14) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку

продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності

хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних

засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК ( 2341-14 ) суд у кожному

випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що

здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього,

повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній

зобов`язаний їх дотримувати . З урахуванням даних про особу

неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно

небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити,

а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього

і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою

для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи

інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть

установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із

необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії,

токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або

закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та

працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

Обираючи ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру, суд першої інстанції повною мірою врахував зазначені положення, обставини справи, ступінь тяжкості суспільно-небезпечного діяння та дані про особу неповнолітнього.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_9 з місця навчання, а також згідно з довідкою-характеристикою інспектора з ЮП СП ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_14 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в загальноосвітній школі №35 з п`ятого класу, проживає у багатодітній родині з батьком та мачухою мати померла.

Як вдома, так і в навчальному закладі має проблеми з контролем поведінки, проявляє агресію до оточуючих вдома, у школі, а також у громадських місцях, за поведінкою різкий, нестриманий та емоційний. Серед однолітків проявляє себе неформальним лідером та має друзів чи знайомих з антисоціальною поведінкою. Суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином та вчинене із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_9 вчиняв разом з неповнолітньою особою 2004 року народження.

Вдома ОСОБА_9 має конфліктні стосунки з батьком та мачухою, неодноразово втікав з дому, перебував на обліку ЮП СП ВП №2 ПВП ГУНП в Полтавській області як дитина-утікач. Допускає пропуски у відвідуванні школи без поважних причин. Згідно з довідкою про судимості хоча і не є судимим, однак за 2020 рік 5 разів перебував у розшуку, за одним з яких визнаний таким, що зник 11 жовтня 2020 року, після побиття та викрадення речей потерпілого ОСОБА_11 .

З урахуванням вищевказаних даних про ОСОБА_9 , що свідчать про негативну динаміку у поведінці неповнолітнього, схильність до втеч із дому та агресивної поведінки, вираженої на вербальному та фізичному рівнях, характеру вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доцільність обмеження строком на два роки саме того різновиду дозвілля, яке б сприяло або створювало умови для подальшої антисоціальної та протиправної поведінки неповнолітнього. Встановлений строк обмеження дозвілля з вимогою не залишати домівки по особистим питанням без супроводу дорослих з 22 год. вечора до 06 год. ранку наступного дня на два роки є достатнім для виправлення неповнолітнього.

Твердження апелянта щодо другорядної участі ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння не відповідає дійсності, оскільки із встановлених органом досудового розслідування та судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 діяння, що має ознаки тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, які були підтвердженні ОСОБА_9 в судовому засіданні, вбачається, що останній переслідував потерпілого ОСОБА_11 після того, як той вийшов з магазину АТБ за адресою АДРЕСА_3 , після чого, підбігши до потерпілого, наніс йому удари по голові, коли той лежав на землі. Із наданих потерпілим пояснень під час проведення слідчого експерименту від 19.11.2020 слідує, що удари у різні ділянки тіла ОСОБА_11 отримував від обох хлопців та після побиття потерпілого, коли той відповз убік та сів, один з хлопців витягнув у ОСОБА_11 мобільний телефон, тоді як інший у той самий час відчинив набедрену сумку ОСОБА_11 та витягнув звідти гаманець з грошима.

Відсутності тяжких наслідків, спричинених діями ОСОБА_9 , не є такою обставиною, що зменшила б ступінь тяжкості вчиненого діяння, або ж вказала на можливість виправлення неповнолітнього за більш короткий термін встановлених судом обмежень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 26.05.2021 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4