Справа №538/1363/21
Провадження по справі №1-кп/538/126/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Лохвиця, Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 08.11.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджеця м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, середня-спеціальна освіта, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працює, навчається Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» раніше не судимий;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 статтею 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 07.11.2020 року близько 12 год. 00 хв, в м. Заводське Миргородського району, по проспекту Миру,зі строни вул. Полтавської в напрямку вул. Садової рухався на мопеді марки «DELTA», без реєстраційних номерних знаків, у цей же час в попутному напрямку, по правому краю проїздної частини проспекту Миру рухався пішохід, ОСОБА_7 . Водій ОСОБА_6 , розпочав об`їзд пішохода ОСОБА_7 , не витримуючи, при цьому, безпечного інтервалу при наближенні та під час її випередження, тобто, рухався в небезпечній боковій близькості до останньої, при випередженні, порівнявся з ОСОБА_8 , остання оступилася, зробивши крок ліворуч, на відстань до 30 см. За вказаних обставин, здійснив наїзд на ОСОБА_7 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 внаслідок контакту з мопедистом та падіння від цього, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого надмищелкового перелому лівої плечової кістки; закритого перелому головки лівої променевої кістки; закритого перелому верхньої гілки правої лонної кістки.

Відповідно до висновку експерта №86 від 06.06.2021 року за результатами проведення судово- медичної експертизи в своїй сукупності такі тілесні ушкодження кваліфікуються, як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-21/5898-ІТ від 18.05.2021 року за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за описаних вище обставин водій ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, діючи у невідповідності до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме п.13.1, п.13.3.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, повністю погодився із обставинами, що вказані в обвинувальному акті.

Захисник в судовому засіданні просив суд ОСОБА_6 суворо не карати .

Представник потерпілої в судове засідання просив суд обвинуваченого суворо не карати, та зазначив, що на даний час цивільний позову не має.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_6 суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, та вивченням матеріалів, щодо речових доказів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, так як показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, суд дійшов висновку про доведеність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, та кваліфікує дії ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений скоїв нетяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро кається в скоєному.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він має середню спеціально освіту, не одружений, не працює, є студентом першого курсу Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття у скоєному злочині, активне сприяння його розкриттю.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, пом`якшуючи покарання обставини, у сукупності із даними, що характеризують ОСОБА_6 , його відношення до скоєного злочину, вважає, що покарання треба визначити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності- призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, того факту, що злочин, у вчиненні якого вона обвинувачуються, відноситься до категорії нетяжких, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, також в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, а також його наслідки, щирого каяття, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання щодо застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне призначити покарання без застосування додаткової міри покарання, оскільки ОСОБА_6 не отримував водійського посвідчення, а додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом не призначається засудженому, який не має права керувати транспортними засобами (постанова ВС від 22.01.2019 у справі № 708/40/18 (провадження № 51-7569км18.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав до застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.ст. 69, 69- 1 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити до ст. 100 КПК України.

На підставі ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 1029 грн. 72 копійки, що підтверджується довідкою.

З урахуванням наведеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст.373, ст. 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в доход держави судові витрати за проведення судових експертиз в Полтавському НДЕКЦ МВС України в розмірі 1029 гривень 72 копійки (одна тисяча 29 гривень 72 коп.).

Речові докази- мопед марки «DELTA», без реєстраційних номерних знаків,номер рами НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 - залишити у власника, а саме у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Іспитовий строк ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з моменту оголошення вироку, а саме з 06.09.2021 року.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій роз`яснити право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1