Справа № 488/2931/21
Провадження № 1-кп/488/136/22 р.
УХВАЛА

01.03.2022 року Корабельний районний суду м. Миколаєва у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
в ході розгляду кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за №0000418 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
22 лютого 2022 року у даному кримінальному провадженні прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
В судовому засіданні прокурор вказане клопотання підтримала, просила продовжити відносно обвинуваченого обраний раніше запобіжний захід, посилаючись на існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
При цьому, прокурор вважала, що інший більш м`який вид запобіжного заходу не здатен запобігти існуючим ризикам, які на даний час не зменшились. Посилалась про неможливість завершення розгляду справи до спливу строку дії ухвали про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, якій закінчується 17.03.2022 р.
Враховуючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», запроваджено воєнний стан з 5:30 годин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а також з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю зокрема у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці, приймаючи до уваги дальність розташування ДУ Миколаївський слідчий ізолятор від будівлі Корабельного районного суду м.Миколаєва, з урахуванням чисельності сигналів повітряної тривоги, для забезпечення безпеки як самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і працівників супроводу обвинуваченого до суду, зокрема - ВКС ГУНП в Миколаївській області, судом було прийнято рішення про участь обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні шляхом відеоконферентзв`язку з ДУ Миколаївський слідчий ізолятор.
Натомість, обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до заяви останнього, що надійшла до суду засобами електронного зв`язку, від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовився.
Враховуючи таку позицію обвинуваченого, приймаючи до уваги, що розгляд вищевказаного клопотання відбувається в умовах воєнного стану, при цьому не відбуватиметься судовий розгляд за висунутим обвинуваченням для дотримання гарантій обвинуваченого на участь в судовому засіданні для свого захисту від висунутого обвинувачення та прав обвинуваченого, визначених ст.42 КПК, а лише вирішуватиметься питання щодо міри запобіжного заходу, а також з урахуванням забезпечення судом обвинуваченому права на захист та участь захисника під час розгляду вказаного клопотання, суд вважає, що право обвинуваченого на захист гарантоване, не порушене та за можливе розгляд вказаного без участі обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого проти даного клопотання заперечував як безпідставного, вважав заявлений ризик переховування обвинуваченого від суду недоведеним, просив обрати міру запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання, що надасть обвинуваченому можливість боронити себе та рідних, а також виконувати обов`язок громадянина щодо захисту Держави в умовах воєнного стану. Крім того, захисник послався і на те, що наразі відбувається звільнення з-під варти осіб, які тримаються під вартою для захисту Держави, припускаючи, що таке звільнення може бути застосоване і до його підзахисного. Захисник також посилався на те, що на даному етапі судового розгляду, жоден з наданих доказів та показів свідків не доводять причетність ОСОБА_6 у вчиненні злочину за висунутим обвинуваченням, навпаки, є свідчення, які його вину спростовують, зокрема свідчення ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання, суд виходить з такого.
Відповідно до приписів ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Стосовно обґрунтованості підозри у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.
Щодо заявленого прокурором ризику переховування обвинуваченого від суду, то такий були встановлено судом в ході розгляду клопотання про обрання відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який на даний час продовжує існувати та не зменшився, а з урахуванням перебування держави в умовах воєнного часу, навпаки збільшився. При цьому, суд вважає слушними доводи прокурора про те, що більш м`які види запобіжних заходів не зможуть запобігти заявленим ризикам.
Так, ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у насильницькому злочині, зокрема закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.
У разі доведеності вини обвинуваченого, покарання за такий злочин передбачається виключно у виді позбавлення волі, з урахуванням санкції ч.1 ст.115 КК України та положень ст.68 КК України, на строк від семи до десяти років позбавлення волі.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).
Враховуючи суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, враховуючи відсутність чинників, які б утримували обвинуваченого від втечі, зокрема обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, дітей немає, не працює, то суд приходить до переконання про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду.
При цьому, наведені вище обставини свідчать, що такий ризик як можливість переховування обвинуваченого від суду, тим паче в умовах воєнного часу, є настільки реальним, що жоден інший, більш м?який запобіжний захід не зможе йому запобігти.
Посилання захисника на неможливість обвинуваченого виїхати за межі держави, з урахуванням заборони покидати межі України особам віком від 18 до 60 років, та доводи щодо можливого призову обвинуваченого до лав ЗСУ, то обвинувачений є громадянином іншої держави, тому такі обмеження та обов`язок на останнього не розповсюджується.
Стосовно посилань захисника на покази свідка ОСОБА_9 , то оцінка показам свідків, як і іншим доказам у справі, може бути надана судом лише при прийнятті остаточного рішення у справі.
Доводи захисника щодо обрання відносно ОСОБА_6 такої міри запобіжного заходу як нічний домашній арешт не може бути задоволено, адже оцінюючи суворість покарання, що загрожує ОСОБА_6 за висунутим обвинуваченням у разі доведення його вини, що за вимогами Кримінального Закону передбачений лише у вигляді позбавлення волі, він може зникнути з постійного місця проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, такий вид запобіжного заходу як домашній арешт, в умовах перебування України у воєнному стані, позбавляє особу можливості слідувати до укриття у разі небезпеки.
Стосовно особистого зобов`язання, про обрання якого просив захисник, то з урахуванням заявлених та доведених ризиків, тяжкості висунутого обвинувачення, суд вважає, що такий вид міри запобіжного заходу не спроможен запобігти заявленому ризику та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
З огляду на обсяг висунутого обвинувачення, обсяг письмових доказів, які ще не є дослідженими на даний час, враховуючи, що ще не проведено допит обвинуваченого, який погодився надати покази лише після допиту свідків та дослідження письмових доказів, завершення розгляду даного кримінального провадження до закінчення дії ухвали суду від 1701.2022 р. є об`єктивно неспроможним.
За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно обвинуваченого міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Задовольняючи клопотання прокурора щодо такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, судом також враховуються законодавчі гарантії під час воєнного стану для безпеки обвинуваченого, який тримається під вартою.
Зокрема, відповідно до ст.8 ЗУ Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, здійснювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обов`язкову евакуацію затриманих осіб, що перебувають в ізоляторах тимчасового тримання; підозрюваних, обвинувачених осіб, щодо яких застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, що перебувають в слідчих ізоляторах; етапування засуджених осіб, які відбувають такі покарання, як арешт, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічне ув`язнення, з установ виконання покарань, розташованих у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, до відповідних установ, які розташовані в безпечній місцевості.
Щодо встановлення застави, то враховуючи, що ОСОБА_6 інкриміноване діяння щодо вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, тому, керуючись п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не призначає застави.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Продовжити відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 01 травня 2022 року включно, без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва на протязі семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали. Ухвала підлягає негайному виконанню, та її оскарження не зупиняє такого виконання.

Суддя ОСОБА_1