Справа № 643/13/20
Провадження № 1-кп/643/445/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0005603 від 17.10.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровакан Вірменії, громадянина України, який не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою освітою, раніше судимого: 11.11.2009 року Коспаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 21.10.2010 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 07.09.2012 року по відбуттю строку покарання; 28.03.2016 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 296 КК України до штрафу у розмірі 5100,00 грн.; 04.07.2018 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1700,00 грн., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах; у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Як вбачається з обвинувального акту, відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, його зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У зв`язку із вчиненням ОСОБА_4 злочинів, у тому числі особливо тяжкого, є підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_4 можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України спроби: переховуватись від суду для уникнення покарання, передбаченого за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, при цьому ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, постійної роботи, раніше неодноразово судимий; незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших учасників процесу, оскільки до цього часу останні не допитані, при цьому ОСОБА_4 при закінченні досудового розслідування ознайомлювався із матеріалами кримінального провадження та йому відомі місця мешкання потерпілих та свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не має постійного джерела заробітку, вчинив вказані умисні корисливі кримінальні правопорушення, будучи раніше судимим за скоєння корисливих кримінальних правопорушень. Враховуючи викладене, є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

ОСОБА_4 , а також його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого. Заявили усне клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на більш м`який запобіжний захід.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Потерпілий ОСОБА_8 судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Станом на 14.12.2021 відсутній склад суду, що розглядає дане кримінальне провадження, у зв`язку із знаходженням судді ОСОБА_9 у нарадчій кімнаті в іншій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку.

Згідно ч. 4 ст. 201 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, через відсутність складу колегії суддів суд позбавлений можливості розглянути клопотання сторони обвинувачення про продовження тримання обвинувачених під вартою та усне клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу в строк, визначений КПК України.

Вирішуючи питання щодо порядку розгляду клопотань за таких обставин, суд керується таким.

В усних клопотаннях про зміну запобіжного заходу захисники фактично просять обрати щодо обвинувачених інший запобіжний захід. Вказані клопотання в силу імперативних положень ч. 4 ст. 201 КПК України підлягають розгляду за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 20.5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене вище, дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), з метою недопущення порушення права сторони захисту на розгляд клопотання протягом встановленого КПК триденного строку, головуючий суддя приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для розгляду вказаного клопотання головуючим на підставі абзацу п`ятого пункту 20.5 Перехідних положень КПК України в період відсутності складу суду, що розглядає дане кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу розглядаються головуючим суддею одноособово на підставі абзацу п`ятого пункту 20.5 Перехідних положень КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд керується наступним.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 року, відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час обрання вказаного запобіжного заходу слідчим суддею було надано оцінку відповідним доказам на предмет наявності обґрунтованої підозри. Крім того, слідчим суддею зроблений висновок щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким корисливим злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 дітей не має, не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий, стан його здоров`я є задовільним.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченого, суд вважає доведеним наявність ризиків, на які посилався прокурор в клопотанні, в тому числі ризику переховування від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі особливо тяжкого корисливого злочину, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи і таке втручання в право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість має легітимну мету та відповідає вимогі пропорційності.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою на даній стадії розгляду справи сама по собі є достатньою підставою для відмови в клопотанні прокурора та зміні запобіжного заходу.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, дані щодо кількості епізодів злочинної діяльності, в яких він обвинувачується, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого місця проживання в м. Харкові, хворого батька, а також посилання на прагнення обвинуваченого працювати та утримувати родину, суд не може визнати такими, що спростовують висновки суду про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та відмовляє у вказаному усному клопотанні.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 годин 11 лютого 2022 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 331, 333, 369-372, 392, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 годин 11 лютого 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є) 17.12.2021 о 12-00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1