У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , подане в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , подане в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0002158, внесеного до ЄРДР 24.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого від 08.05.2020 року у вказаному кримінальному провадженні визнано речовими доказами житловий будинок (літера А), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :69:182:0008.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2020 року накладено арешт на зазначене нерухоме майно з метою збереження речових доказів.

Майно належить ОСОБА_3 , яка в даному кримінальному провадженні набула статусу, передбаченого ст. 64-2 КПК України (третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт).

Сторона заявника зазначає, що про розгляд клопотання про арешт майна власник майна повідомлений не був, вважає ухвалу слідчого судді від 27.05.2020 року за результатом розгляду цього клопотання не вмотивованою, а арешт не обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, відповідно до змісту клопотання слідчого про арешт майна, яке, між тим, подано неналежним суб`єктом та розгляд якого здійснено без повідомлення власника майна, та ухвали слідчого судді від 27.05.2020 року, арешт накладався з метою збереження речових доказів, на підставі постанови слідчого від 08.05.2020 року, яка була прийнята формально, оскільки матеріали кримінального провадження та матеріали судової справи не містять доказів, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. До того ж земельна ділянка та житловий будинок взагалі не можуть бути визнані речовим доказом, а вказана постанова не відповідає не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0002158 від 24.03.2020 року здійснюється за ч. 4 ст. 358 КК України, тобто, за фактом звернення третіх осіб щодо підробки невстановленими особами заповіту, з метою подальшого заволодінням майном.

Однак згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження та висновків експерта ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на таку земельну ділянку та житловий будинок, із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів не зверталась, повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні по відношенні до останньої не складалось та не вручалось.

Посилається також на те, що відсутні докази вчинення кримінального правопорушення, а фабула кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, за час здійснення досудового розслідування факт підроблення заповіту не знайшов свого відображення, не встановлено особу чи групу осіб, які підробили та використовували такий документ, не віднайдено, не встановлено і сам документ (підроблений заповіт).

Договір довічного утримання в порядку цивільного судочинства жодна особа (включаючи заявників у вказаному кримінальному провадженні) не оспорює. Згідно висновку експерта ОСОБА_3 набула таке майно законно. Втім, здійснюється досудове розслідування за фактом підроблення заповіту з метою заволодіння майном, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, вважає, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба з огляду на те, що після арешту майна жодних слідчих (розшукових) дій з таким майном чи інших процесуальних рішень по відношенню до такого майна слідчим, прокурором не здійснювалось та не приймалось.

Зазначає, що постановою слідчого ОСОБА_6 від 25.03.2021 року кримінальне провадження № 0002158 від 24.03.2020 року було закрито на підставі п. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України за закінченням строків досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодній особі не повідомлено про підозру.

Однак постановою від 23.04.2021 року керівника Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 скасовано постанову слідчого у зв`язку з тим, що не всі обставини вказаного кримінального провадження встановлено.

Разом з тим, строки досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню закінчилися, а постанова прокурора 23.04.2021 року винесена поза межами строків досудового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, сторона заявника просить скасувати арешт на майно ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 27.05.2020 року.

У судове засідання сторона заявника не з`явилися, на електронну адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , з якого вбачається, що він підтримує подане клопотання про скасування арешту майна та просить його задовольнити, також просить проводити розгляд без його участі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання Солом`янське УП ГУ НА у м. Києві повідомлене належним чином.

Положення КПК Україні не містять вимоги щодо розгляду клопотання про скасування арешту майна за обов`язкової участі слідчого, який не був позбавлений можливості надати письмові пояснення або заперечення, а тому, враховуючи тривалий час перебування клопотання на розгляді слідчого судді з метою виклику слідчого та витребування інформації, документів у органу досудового розслідування, а також у Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що в провадженні Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0002158 від 24.03.2020 року, процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва.

В травні 2020 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2020 року (справа № 760/11558/20, провадження № 1-кс/760/4188/20) зазначене клопотання було задоволено, в рамках вказаного кримінального провадження накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та/або користування на житловий будинок АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 6-7) та які постановою слідчого ОСОБА_8 від 08.05.2020 року були визнані речовими доказами (а.с. 12).

За положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При цьому, ч. 2 ст. 64-2 КПК України встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що доводи заявника в частині непогодження з ухвалою слідчого судді від 27.05.2020 року при розгляді даного клопотання, слідчим суддею не можуть братися до уваги, оскільки вказана ухвала є процесуальним рішенням суду за результатом розгляду відповідних матеріалів клопотання. До того ж, враховуючи положення ст. 309 КПК України, сторона у визначені законом порядок та строки могла реалізувати своє право на оскарження ухвали про арешт майна.

Щодо інших доводів адвоката в обґрунтування поданого клопотання слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Накладаючи арешт на об`єкти нерухомого майна, в ухвалі від 27.05.2020 року слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане у клопотання слідчого майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , як власниця нерухомого майна, на яке було ухвалою слідчого судді накладено арешт із заборони відчуження, розпорядження та/або користування, звернулася до суду з клопотанням про скасування такого арешту.

Сторона заявника посилається, зокрема, на те, що ОСОБА_3 не набувала будь-якого процесуального статусу в кримінальному провадженні № 0002158 від 24.03.2020 року, окрім статусу власника майна, на яке накладено арешт. Дані обставини не спростовано слідчим, за клопотання якого було накладено арешт.

Також сторона зазначає, що згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження та висновків експерта ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку та житловий будинок.

Досудове розслідування здійснюється за фактом підроблення заповіту з метою заволодіння майном, що не відповідає фактичним обставинам справи. Факт підроблення заповіту не знайшов свого відображення, не встановлено особу чи групу осіб, які підробили та використовували такий документ, не віднайдено, не встановлено і сам документ (підроблений заповіт).

Договір довічного утримання в порядку цивільного судочинства жодна особа (включаючи заявників у вказаному кримінальному провадженні) не оспорює.

Так, за положеннями абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З Витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0002158 від 24.03.2020 року, копія якого слідчим була надана на вимогу слідчого судді 09.06.2021 року (а.с. 38-39), вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що у липні 2019 року група невстановлених осіб, шляхом зловживання довірою та використанням завідомо підробного документу, заволоділи земельною ділянкою :69:182:0008 та приватним будинком, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належали на праві власності гр. ОСОБА_10 .

Жодній особі про підозру не повідомлено.

Тобто, щодо, зокрема, ОСОБА_3 , то її процесуальний статус у вказаному кримінальному провадженні визначений лише як власника майна, яке орган досудового розслідування вважає процесуальними джерелами фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з тим, Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» звернув увагу, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 7 КПК України до засад кримінального провадження відноситься, зокрема, недоторканність права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею з матеріалів клопотання та доданих до нього документів встановлено, що слідство в кримінальному провадженні № 0002158 триває з березня 2020 року. Обставин, що б свідчили, що ОСОБА_3 , яка є власником майна, набула будь-якого іншого процесуального статусу в цьому кримінальному провадженні, не встановлені.

Таким чином, враховуючи викладене та, оскільки відсутні підстави вважати, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 , набуте у власність ОСОБА_3 , незаконними діями з її сторони, то безпідставними і надмірними є будь-які обмеження, застосовані до права власності ОСОБА_3 .

Крім того, представник власника майна у поданому клопотанні посилається також на те, що строки досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню № 0002158 від 24.03.2020 року закінчилися.

Так, в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що 24.03.2020 року до ЄРДР за № 0002158 внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження (т. 1, а.с. 12-13) старшим слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 було винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 30.06.2020 року, якою кримінальне провадження № 0002158 від 24.03.2020 року перекваліфіковано з ч. 4 ст. 358 КК України за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, прийняті зміни внесено до ЄРДР.

Слід також зазначити, що вказане кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, було закрите постановою слідчого ОСОБА_6 від 25.03.2021 року на підставі п. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування та у зв`язку з тим, що жодній особі не повідомлено про підозру (а.с. 13-15).

Частиною 3 ст. 174 КПК України встановлено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Разом з тим, постановою керівника Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 скасовано постанову слідчого від 23.04.2021 року в зв`язку з необхідністю вжиття заходів для всебічного та об`єктивного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження з метою прийняття законного рішення (а.с. 16).

За змістом вказаної постанови в ході досудового розслідування не допитано сусідів ОСОБА_10 щодо відомих обставин кримінального правопорушення, зокрема, обставин підписання останньою договору з ОСОБА_3 та виконання цього договору, не допитано ОСОБА_3 з приводу обставин підписання останнього договору довічного утримання та його виконання.

Старшим слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 було винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 27.04.2021 року, якою кримінальне провадження № 0002158 від 24.03.2020 року перекваліфіковано за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, прийняті зміни внесено до ЄРДР. Слід зазначити, що вказана постанова в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутня.

Сторона заявника вважає, що постанова прокурора від 23.04.2021 року та постанова слідчого від 27.04.2021 року винесені поза межами строків досудового розслідування. Також на думку адвоката, постанова від 27.04.2021 року прийнята виключно з метою продовження строків досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

За кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних роботами на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років, а ч. 4 ст. 190 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто, за змістом ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а за ч. 4 ст. 190 цього Кодексу до категорії особливо тяжких злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину, вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали справи, станом на день скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 23.04.2021 року досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося органом досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Тобто строк досудового розслідування закінчувався 24.03.2021 року.

При цьому, постанова про перекваліфікацію за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, винесена слідчим 27.04.2021 року, тобто пізніше, ніж постанова про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадженні, що дає підстави вважати, що така постанова дійсно була винесене після закінчення строків досудового розслідування.

При тому, що до Солом`янського районного суду матеріали кримінального провадження № 0002158 від 24.03.2020 року були направлені 07.05.2021 року, у наданих органом досудового розслідування матеріалах відсутні необхідні процесуальні документи та інші необхідні відомості необхідні для розгляду поданого клопотання.

У зв`язку з цим слідчим суддею неодноразово здійснювалися запити до органу, яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, а також до Солом`янської окружної прокуратури міста Києва як органу, що здійснює процесуальне керівництво, щодо витребування наступної інформації: відомості з електронної інформаційної системи Єдиний реєстр досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0002158 від 24.03.2020 року в повному об`ємі по всіх розділах: «Основні відомості», «Рух провадження», «Прикріплені файли» у вигляді належним чином завірених роздруківок, а також копії постанов про створення (зміни) групи прокурорів та постанов про перекваліфікацію кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні.

Однак необхідної інформації до суду надано так і не було. Жодного разу уповноважена особу органу досудового розслідування у судове засідання не з`явилася, жодних пояснень чи заперечень надано не було.

Слідчий суддя вважає ненадання уповноваженими органами необхідної для розгляду клопотання інформації та документів зловживанням повноваженнями, що є недопустимим.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для скасування накладеного арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 , подане в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт із заборони відчуження, розпорядження та/або користування на житловий будинок АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року в рамках кримінального провадження № 0002158 від 24 березня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 18 жовтня 2021 року.

Слідчий суддя: