УХВАЛА

Справа № 495/8775/19

Номер провадження 1-кп/495/320/2021

про повернення обвинувального акту прокурору
21 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00033387 від 06.10.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крутоярівка Білгород-

Дністровського району, Одеської області,

громадянина України, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 27 вересня 2019 року надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

22 грудня 2020 року адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 надав до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору Білгород-Дністровської окружної прокуратури у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України. Зокрема, сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_5 наголошує на тому, що обвинувальний акт містить численні дані, які спростовують обвинувачення, обвинувальний акт не містить в собі належним чином сформульованого обвинувачення, а пред`явлене обвинувачення є не конкретним, зокрема в ньому не розкрито суб`єктивної та об`єктивної сторони складу злочину, не відображено які конкретно дії складають об`єктивну та суб`єктивну сторону складу злочину, який інкримінується ОСОБА_5 та причинний зв`язок з настанням наслідків, у звинуваченні наведені висновки усіх експертиз по провадженню, у тому разі обставини, що виправдовують ОСОБА_5 є неприпустимими про формуванні звинувачення. Також, як зазначає сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , в обвинувальному акті є посилання слідчого на висновки по експертизам, які були проведені по справі, що є неприпустимим, оскільки це є посиланням на добуті докази, окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що пом`якшуючі покарання обставини не встановлені, натомість обвинувачений має бездоганну характеристику за час його роботи, має хронічні захворювання, переніс тяжке захворювання, однак продовжує працювати у складний час пандемії.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 , який діє в його інтересах зазначене вище клопотання підтримали, просили його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4 заперечував проти задоволення зазначеного вище клопотання, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені п. 1-9 ч.2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, а доводи сторони захисту обвинуваченого зводяться до оспорювання фактичних обставин справи та незгоди із пред`явленим обвинуваченням. Окрім того, визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинуваченого акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад, а вирішення питання доведеності вини обвинуваченого не відповідає завданню підготовчого провадження, з огляду на мету вказаної стадії та вичерпний перелік повноважень суду під час її проведення. Також прокурор зауважив, що наявність в обвинувальному акті посилань на докази не є порушенням вимог ст.291 КПК України, оскільки остання визначає перелік відомостей, що мають міститись в обвинувальному акті, але разом з тим, значення у ньому більш деталізованої інформації не становить порушення вимог вказаної статті і є правом сторони обвинувачення, прокурор не надає у підготовчому судовому засіданні будь-які докази, суд позбавлений можливості з ними ознайомитись, а зміст обвинувального акту може бути змінений у ході судового розгляду у передбаченому законом порядку.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_7 не з`явилась, однак надала на адресу суду клопотання, згідно якого просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Суд, розглянувши клопотання, заявлене в підготовчому судовому засіданні, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що обвинувальний акт має бути чітким, логічним, переконливим та мотивованим, у ньому відбиваються тільки конкретні, достовірно встановлені факти.

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.

Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту, за результатами проведеного досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він згідно наказу головного лікаря центральної міської лікарні міста Білгород-Дністровський №5 в/к від 10 січня 2001 року, (після реорганізації в комунальний заклад «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» - рішення Білгород-дністровської міської ради від 31.10.2013 №70-VI), та диплому Семипалатинського держаного медичного інституту, серія ЗВ №870929 від 01.07.1982 року за фахом - «лікувальна справа», являючись завідувачем травматологічного відділенням - лікарем травматологом-ортопедом комунального закладу «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» (на дійсний час комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради, далі - лікарня), що розташована по вулиці Московській, будинок №1, місто Білгород-Дністровський Одеської області, 05 жовтня 2018 року знаходився на чергуванні по травматологічному відділенню лікарні.

Приблизно о 19 годині 45 хвилин, до приймального відділення лікарні, швидкою медичною допомогою, був доставлений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з попереднім діагнозом: закрита черпно-мозкова травма, струс головного мозку, носова кровотеча, гіпертензія, перелом кісток носа (під питанням). Лікарем приймального відділення лікарні ОСОБА_9 , було встановлено наступний діагноз в ОСОБА_8 : закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (під питанням), перелом кісток носа (під питанням), носова кровотеча. Далі, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був направлений до травматологічного відділення лікарні, де був безпосередньо оглянутий завідувачем травматологічного відділенням - лікарем травматологом-ортопедом ОСОБА_5 , після чого лікарем ОСОБА_5 , був встановлений наступний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом кісток носа, носова кровотеча, крововиливи орбіт. Лікарем ОСОБА_5 був складений план обстеження та лікування, що знаходить своє відображення в медичній документації.

Далі, станом на 23 години 00 хвилин, 05.10.2018, стан ОСОБА_8 , лікарем ОСОБА_5 оцінено як середнього ступеню важкості, у ОСОБА_8 відмічається головний біль, нездужання, слабкість, біль в області перенісся, призначене лікування виконує. При цьому, в медичній карті стаціонарного хворого ОСОБА_8 №7184, не вказано, що саме з запланованих заходів лікарем ОСОБА_5 було проведено. Станом на 04 години 30 хвилин, 06.10.2018, лікарем ОСОБА_5 , стан ОСОБА_8 , знову оцінено, як стан середнього ступеню тяжкості, хворий ОСОБА_8 спить, дихання рівне, призначене лікування переноситься добре, рекомендовано лікування та нагляд продовжити. Знов таки, лікарем ОСОБА_5 , в медичній документації не конкретизовано, що саме з вищевказаного лікування ОСОБА_8 , було виконано. Однак, 06.10.2018, о 05 годин 30 хвилин, лікарем ОСОБА_5 , встановлено що стан хворого ОСОБА_8 , різко погіршився, ОСОБА_8 , впав з ліжка, здійснено спробу покласти хворого на ліжко, дихання важке, ОСОБА_8 , почав хрипіти, артеріальний тиск не встановлюється, викликаний реаніматолог, розпочаті реанімаційні заходи, що не дали жодного ефекту. Таким чином, 06.10.2018 о 05 годині 40 хвилин, констатовано смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №91/378 від 17 листопада 2018 року смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від отриманої закритої травми носа: уламковий перелом носових кісток зі зміщенням уламків і розповсюдженням лінії перелому на лобний відросток правої верхньої щелепи та перегородку носу - що ускладнилось передньою та задньою носовою кровотечою та призвела до асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю. Виявлена закрита травма носу спричинила розвиток загрозливого для життя явища (аспірації крові та механічної асфіксії), тому має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. При зовнішньому дослідженні трупа ОСОБА_8 , при ревізії носових ходів через отвори носа та через носоглотку з порожнини рота виявлено численні чорно-червоні рихлі згортки крові, будь яких тампонів та інших сторонніх включень не виявлено, слизова оболонка носових ходів не здирана, при досліджені порожнини рота виявлено рідку кров на задній стінці глотки. Також встановлено, що для вирішення питань своєчасності та правильності надання медичної допомоги ОСОБА_8 , під час звернення у медичний заклад, необхідне проведення комісійної-судово-медичної експертизи із залученням спеціалістів із галузей травматології, оториноларингології, анастезіології.

Згідно висновку проведеної комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №44 від 22.04.2019 року, судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків, що закрита травма носа спричинила розвиток загрозливого для життя явища, а саме аспірації крові та розвитку механічної асфіксії, тому її треба розцінювати у комплексі, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Крім того, з моменту надходження пацієнта до лікарні, основне захворювання та ускладнення лікарями визначене правильно та своєчасно, лікарем ОСОБА_5 у плані лікування було рекомендовано тампонада носа, та медикаментозне призначення, що є правильною тактикою, але ніде у медичній карті стаціонарного хворого №7184, не має записів про проведення тампонади носа. При проведені судово-медичного дослідження, носова порожнина затампонована не була. Тим більше, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок аспірації крові, що само по собі свідчить про відсутність проведеної тампонади носа, у всякому разі, виконаної належним чином. Таким чином, медична допомога була надана не в повному обсязі.

Безпосередня причина смерті ОСОБА_8 є асфіксія, внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю. Причиною ж розвитку аспірації є дефект надання медичної допомоги - відсутність проведеної тампонади носа, або тампонада була виконанаа неналежним чином, саме переломи кісток носа у даному конкретному випадку, не могли бути причиною аспірації кров`ю, без розвитку носової кровотечі.

Таким чином, з огляду на вищевикладені встановлені в ході досудового розслідуванняня факти, ОСОБА_5 , являючись медичним працівником, здійснив неналежне виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого ОСОБА_8 , а саме смерті останнього. Тобто ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.

Отже, ст. 91 КПК України встановлює обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Диспозицією ч. 1 ст. 140 КК України передбачено кримінальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у невиконанні або неналежному виконанні медичним або фармацевтичним працівником своїх обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного ставлення до них.

Вказана норма за своїм змістом є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює цю норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Тобто, діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням медичним або фармацевтичним працівником вимог відповідних нормативно-правових актів та посадових інструкцій, які передбачають правила надання медичної допомоги.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають саме в процесі, пов`язаного з лікуванням особи, або необхідності лікування та надання відповідної медичної допомоги.

Кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 140 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді настання тяжких наслідків для хворого.

Злочин вважається закінченим з моменту настання зазначених у ч.1 ст. 140 КК України наслідків.

Суб`єкт даного кримінального правопорушення є спеціальним, тобто ним може бути лише медичний або фармацевтичний працівник.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини, яка знаходить своє відображення в характері відношення винного до наслідків. Сама ж дія чи бездіяльність при невиконанні чи неналежному виконанні медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків може мати ознаки і непрямого умислу, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Судом встановлено, що описання фактичних обставин та формулювання обвинувачення містить дані про форму вини обвинуваченого та містить посилання на неналежне виконання ОСОБА_5 своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них без зазначення визначеного законом виду необережності (злочинна недбалість або злочинна самовпевненість); а також не містить ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним діяння. Крім того, в обвинувальному акті взагалі відсутні посилання на банкетні нормативно-правові акти, які встановлюють посадові обов`язки обвинуваченого та взагалі правила надання медичної допомоги у даному випадку та заповнення медичної документації.

Отже, з аналізу викладених фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим, не містить відомостей щодо виду необережності вчиненого зазначеного злочину, що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана суб`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вимог частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті містяться посилання на висновки експертів, зокрема посилання на висновок судово-медичної експертизи №91/378 від 17.11.2018 року щодо причин смерті ОСОБА_8 , висновок проведеної комісійної судово-медичної експертизи №44 від 22.04.2019 року за фактом смерті ОСОБА_8 , які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.

Також суд зазначає, що крім самого посилання на висновки експертиз, обвинувальний акт містить виклад підсумкової частини, тобто детальний опис висновків, до яких прийшли експерти в результаті проведення відповідних досліджень.

Суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Відсутність визначення конкретної форми вини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 висунуто неконкретне обвинувачення, чим порушено його право на захист.

Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.

Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо задоволення клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору з підстав, зазначених в описовій частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту - задовольнити.

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті ст. 140 КК України прокурору процесуальному керівнику Білгород-Дністровської окружної прокуратури для усунення недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 21.12.2021 року об 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1