1Справа № 335/9172/16-к 1-кп/335/28/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.364, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.364, ч.3 ст.27,ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1,ч.4 ст.27,ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27,ч.2 ст.28 ч.3 ст.426,ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

У судовому засіданні адвокатом обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 заявлено клопотання про визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні, а саме: актів ТОВ «Південспецбуд» КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт, протоколу огляду місцевості від 21.12.2015 року, протоколу огляду місцевості від 23.12.2015, протоколу обшуку від 21.01.2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 також підтримали клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 .

Представник потерпілого, прокурор заперечували проти задоволення клопотання, вважали його безпідставним.
Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
За ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
За ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованихКонституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Про це зазначається у ч.2 ст.89 КПК України.
Ознака очевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: - прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи - зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
Касаційний кримінальний суд у постанові від 25.09.2018 у справі №210/4412/15-к наголосив, що при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
В обґрунтування заявленого клопотання захисник посилався на процесуальні порушення органу досудового розслідування під час здобуття доказів у кримінальному провадженні, а саме на те, що копія протоколу обшуку від 21.01.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з описом вилученого майна не була вручена дружині обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , яка була присутня під час його проведення, в протоколі обшуку була вказана інша адреса, яка не відповідає тій адресі житла, дозвіл на обшук якого був наданий слідчим суддею, оперативним працівникам не надавався дозвіл на проведення обшуку; акти КБ-2В приймання виконаних будівельних робіт не містять підписів інших осіб, наділених правом підпису; протокол огляду місцевості від 21.12.2015 не містить підпису посадової особи заступника начальника СВ СУ ГВП ГПУ ОСОБА_12 , протоколи огляду місцевості від 23.12.2015, а саме опорного пункту № 3 східніше села Миколаївки Волноваського району Донецької області (перша смуга оборони) та опорного пункту № 2 південніше с.Новотроїцьке Волноваського району Донецької області (перша смуга оборони) від 23.12.2015 викликають сумніви в їх об`єктивності, бо дані слідчі дії проводились без застосування спеціальних технічних приладів, як на процесуальні порушення, а не про істотні порушення прав і свобод прав людини як на підставу очевидної недопустимості таких доказів.
У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
Суд зазначає, що захисник не позбавлений права посилатися на зазначені ним у клопотанні обставини у судових дебатах як на передбачену статтею 86 КПК України підставу недопустимості доказів, які були отримані, на його переконання, із порушенням вимог КПК України. Оцінку цим доводам захисника буде надано судом при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог частини першої статті 89 КПК України.

З урахуванням викладеного, клопотання захисника на даній стадії судового розгляду слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 93, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимими доказів, а саме актів ТОВ «Південспецбуд» КБ-2В про приймання виконаних будівельних робіт, протоколу огляду місцевості від 21.12.2015 року, протоколу огляду місцевості від 23.12.2015, протоколу обшуку від 21.01.2016 року , - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 21.12.2021р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3