ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2267/21 Номер провадження 11-кп/814/1188/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 жовтня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)», спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтава та звільнено умовно-достроково на 2 місяці від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іваньки Маньківського р-ну, Черкаської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановлення такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом усього строку відбування покарання довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , так як за даними матеріалів особової справи засуджений своєю поведінкою та ставленням праці протягом усього строку відбування покарання не довів своє виправлення та потребує додаткового контролю зі сторони адміністрації установи виконання покарань.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представника установи виконання покарань та засудженого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п.п. 1 та 2 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 05 червня 2018 року Маньківським районним судом Черкаської області ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, а саме за те, що він 10 лютого 2018 року приблизно о 14 годині, діючи умисно, протиправно проник у будинок за адресою: АДРЕСА_2 , звідки намагався викрасти металобрухт із пічного опалення та чавунну плиту, вартістю 301 гривня, але кримінальне правопорушення не закінчив з причин, які не залежали від її волі, оскільки при виході з будинку був виявлений ОСОБА_10 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 05 червня 2018 року року, кінець строку покарання 05 грудня 2021 року. У місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 05 червня 2021 року.

Таким чином, ОСОБА_8 відбув дві третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, що відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України свідчить про наявність передумови для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 .

Указана обставина не оспорюється і в апеляційній скарзі.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

При цьому, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

За даними характеристик у матеріалах особової справи засуджений з 05 червня 2018 року перебував у ДУ "Черкаський слідчий ізолятор", де харатеризувався посередньо.

З 26 липня 2018 року ОСОБА_8 відбував покарання у ДУ "Черкаська виправна колонія (№62)", де 4 рази заохочувався за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК України, та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, 2 рази отримував стягнення за зберігання заборонених предметів, які зняті у встановленому законом порядку. Відбуваючи покарання, засуджений був працевлаштованим днювальним відділення №1 на безоплатній основі, робітником овочесховища, за що отримував заробітну плату, до праці ставився сумлінно, виконував роботи з благоустрою установи, що підтверджується даними характеристик ДУ "Черкаська виправна колонія (№62)" від 15 серпня 2019 року та 16 березня 2020 року, довідками про стягнення та заохочення, працевлаштування ОСОБА_8 (а.о.с. 28-29, 47-48, 59, 72).

При цьому, з особової справи вбачається, що засуджений майже одразу після початку відбування покарання за власним бажанням ініціював працевлаштування у їдальню, дювальним відділення №1 на безоплатній основі, про що подавав заяви до адміністрації згаданої установи виконання покарань від 09 серпня 2018 року та 28 жовтня 2018 року (а.о.с. 9-12).

З 28 жовтня 2020 року ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)", де 2 рази заохочувався за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК України, та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, стягнень не мав, працевлаштований у їдальні установи, приймає участь у виконанні робіт з благоустрою, до праці та виконання покладених обов`язків ставиться добре, з поставленими завданнями справляється. Відповідно до ст.ст.110, 113, 123 КВК України засуджений приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу, відвідує лекції правового характеру, інформаційні години, повністю визнає винуватість у вчиненому злочині та за вироком суду позову не має, що вбачається із даних подання від 02 серпня 2021 року та характеристик від 16 січня 2021 року та 02 серпня 2021 року ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)", довідок про захочення і стягнення, працевлаштування засудженого (а.о.с. 71, 79, а.с.п.1, 3, 4, 6).

Про те що, визнання винуватості ОСОБА_8 під час перебування в установі виконання покарань не є формальним у зв`язку із невідворотністю покарання, свідчить той факт, що засуджений визнавав винуватість у вчиненому злочині, щиро розкаявся під час судового розгляду кримінального провадження щодо нього, тобто до набрання вироком законної сили і направлення засудженого у місця позбавлення волі (а.о.с. 5).

02 серпня 2021 року цієї установою виконання покарання надано висновок про те, що ОСОБА_8 за час відбування покарання довів своє виправлення, до нього можливо застосувати положення ст.81 КК України (а.с.п. 3).

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції представник ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)" підтвердив, що після направлення матеріалів до суду, засудженим отримано ще 3 захочення у вигляді подяк.

При цьому, слід зазначити, що з довідок у матеріалах особової справи вбачається періодичний характер отримання ОСОБА_8 заохочень протягом усього строку відбування покарання, а не лише перед тим, який передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, аналізуючи встановлені вище дані про поведінку засудженого, його ставлення до праці за увесь період відбування покарання у їх сукупності, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, цей суд належним чином дослідив обставини справи та постановив законне, обгрунтоване і достатньо вмотивоване судове рішення про задоволення подання установи виконання покарань та звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на 2 місяці.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурором не наведено переконливих доводів, які би ставили під сумнів правильність оскаржуваного судового рішення.

Підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування чи зміни ухвали місцевого суду щодо ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Урахувавши наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4