Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/659/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 липня 2021 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Геховіт, Мартунинського району, республіка Вірменія, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, одруженого, працюючого ТОВ «Компанія «Укрдорбуд», маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_8 відраховувати з дня його затримання, після набрання вироком законної сили.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення один день позбавлення волі, за період з 13 червня 2020 року до 15 червня 2020 року.

Строк відбування додаткового покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами рахувати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 15036 грн. 48 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого, а також середньої тяжкості тілесне ушкодження іншому потерпілому, за наступних обставин.
Так, 12 червня 2020 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 у порушення п.2.9 (а) ПДР України (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння №255 від 13.06.2020) керував автомобілем «Renault Espace», іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 748 км + 282 м автомобільної дороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», на території Знам`янського району, Кіровоградської області, зі сторони міста Знам`янка, в напрямку села Суботці, Знам`янського району, ігноруючи вимоги п.п.1.2, 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1 та 11.2 ПДР України (п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.2. Нерейкові транспортні засоби повинні рухатись якнайближче до правого краю проїзної частини;) під час руху проявив власну необережність та недбалість, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та проявивши особисту неуважність, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги п.п.12.1, 13.1 та 13.3 ПДР України (п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, … і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати ... безпечно інтервалу; п.13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;) рухаючись по горизонтальній ділянці проїзної частини, не вибрав безпечну швидкість, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку, а саме зі сторони села Суботці в бік міста Знам`янка.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди: водій автомобіля «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №70 від 16 липня 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми грудної клітки, живота, кінцівок, чисельних переломів ребер, розривів перикарду, серця з масивним крововиливом у порожнину перикарду та плевральну порожнину зліва (до 2550 мл крові), розриву печінки з внутрішньочеревною кровотечею (30 мл крові), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. В крові від трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлено; пасажир автомобіля «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №686 від 24 липня 2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді ментального перелому нижньої щелепи справа через 4.3., зліва через 3.6 зуби, гематоми нижньої щелепи зліва, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я понад 21 добу.
Крім того, у результаті ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 684 від 20 липня 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці чола справа, в ділянці 4 та 5 пальця лівої кисті, лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, котрі викликали короткочасний розлад здоров`я; малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 690 від 20 липня 2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці голови, яке за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 6 років. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не у повній мірі враховано невідворотність наслідків, які настали в результаті протиправних дій ОСОБА_8 , а саме загибель одного потерпілого та спричинення середньої тяжкості тілесне ушкодження іншому потерпілому. Тобто, своїми злочинними діями ОСОБА_8 , створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілих ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії. Водночас суд, призначаючи покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 4 роки, тобто максимально наближене до найнижчої межі покарання, передбаченої санкцією статті, не врахував особу обвинуваченого та беззаперечний факт вчинення ним інкримінованого злочину у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, таке покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання реалізації виправлення засудженого.

В своїх апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій, обвинуваченого просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі. Свої вимоги обґрунтовують тим, що просили суд не призначати ОСОБА_8 покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки це суворо. У обвинуваченого є сім`я, малолітня дитина, які потребують його підтримки. За час слідства ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, покараний наріканням оточуючих людей. Разом з тим, він відшкодував матеріальні, і моральні збитки. Обставину, яку обтяжує покарання, суд визнав знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, хоча останній вказав, що пив лише квас. Характризуючі дані ОСОБА_8 теж дають можливість застосувати умовне покарання. Він намагався надати першу медичну допомогу потерпілим під час ДТП. З урахуванням усіх характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання, тобто не позбавлене з реальним відбуттям, що буде слугувати не тільки покаранням, а й надасть можливість виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначити покарання із застосуванням положень статті 75 КК України із встановленням іспитового строку та скасувати призначене додаткове покарання відносно ОСОБА_8 у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом, а також виключити обтяжуючу покарання ОСОБА_8 обставину перебування у стані алкогольного сп`яніння. Свої вимоги обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав, за виключенням обтяжуючої покарання обставини, щиро розкаявся у вчиненому. Під час ДТП намагався надати необхідну медичну допомогу. В подальшому відшкодував всім потерпілим як матеріальні збитки, так і моральну шкоду. Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував позицію потерпілих ОСОБА_10 (дружина загиблого ОСОБА_11 ) та ОСОБА_9 (пасажир автомобіля під керуванням загиблого ОСОБА_11 ), які просили не призначати ОСОБА_8 покарання, пов`язане з позбавленням волі. Суд не врахував, що ОСОБА_8 не ухилявся від проходження медогляду та взяття аналізів щодо наявності в організмі алкоголю, вміст якого склав лише 0,2 проміле. Обвинувачений пояснив суду, що вказаний показник наявний через вживання напою, що викликає бродіння, заперечив вживання алкоголю. Так, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до спільного наказу МВС України та Мінохорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015, Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, що і було зроблено після ДТП. Висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 підписав, оскільки не знав, що можна вчинити інакше. При цьому пояснив, що не вживав алкогольні напої перед ДТП, і під час огляду він ще перебував у шоковому стані внаслідок загибелі одного з потерпілих. Про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції не здобуто доказів; посилання суду на наявний в матеріалах провадження акт медичного огляду в якому зафіксовано два різні показники (то 0,4 то 0,2 проміле) на думку захисту, слід оцінювати критично. За таких обставин, на думку захисту та обвинуваченого, обтяжуюча обставина згідно ст.67 КК України перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 підлягає виключенню з вироку. Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано п.20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Призначаючи покарання з урахуванням пом`якшуючих обставин суд не в повній мірі врахував, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення не є умисним; думку потерпілих щодо призначеного покарання суд теж не врахував. Натомість обставина, обтяжуюча покарання ОСОБА_14 - перебування у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП - не доведена, оскільки в ході досудового слідства доказів перебування його під впливом алкогольних напоїв не здобуто. Крім того, суд першої інстанції, застосовуючи відносно ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді обмеження позбавлення права керувати транспортним засобом упродовж 3 років не врахував, що обвинувачений постійно працює на посаді начальника ТОВ «Компанія «Укрдорбуд» та його щоденна діяльність неможлива без керування службовим транспортним засобом при переміщенні на території області, і є основним джерелом доходу як працівника вказаної служби.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та потерпілих, захисника адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити свою подану апеляційну скаргу та просили задовольнити апеляційні скарги потерпілих та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_15 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих підлягають задоволенню з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оскільки, учасниками процесу доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 не оскаржується, колегія суддів не входить в їх обговорення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої обгрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при цьому не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження та всі пом`якшуючі обставини покарання та при наявності законних підстав не застосував ст.75 КК України та не звільнив обвинуваченого від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає зміні.

Так, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, дотримуючись вимог ст.65, 75 КК України, колегія суддів враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який вчинив злочин який відноситься до категорії тяжких, проте вчинених з необережності, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, працює, є єдиним годувальником в сім`ї, по місцю проживання та роботи характеризується виключно позитивно.

Враховує пом`якшуючі обставини злочину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заданої шкоди, позицію потерпілих, які просили обвинуваченого суворо не карати, призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, при цьому зазначили в апеляційних скаргах, що обвинувачений їм завдану шкоду, матеріальну та моральну, відшкодував повністю, будь-яких претензій вони до нього не мають. Враховує їх як виключні і такі, що суттєво знижують суспільну небезпеку вчиненого злочину та доходить висновку що обвинувачений на підставі ст.75 КК України підлягає звільненню від основного покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що злочин вчинений з необережності обвинуваченим скоєний 12.06.2020 року хоча і скоєний у стані алкогольного сп`яніння проте із урахуванням всіх пом`якшуючих обставин, які колегія суддів розцінює, як виключні і такі, що суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину до обвинуваченого можливо застосувати покарання з випробуванням з іспитовим строком.

При цьому враховує, що заборони законом на час вчинення злочину щодо застосування покарання з випробуванням з іспитовим строком до таких видів злочинів не було.

Проте колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній допустив порушення ПДР України.

Крім того доводи захисника стосовно виключення обтяжуючої обставини покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння, через те. що ОСОБА_8 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд не врахував, що останній не ухилявся від проходження медогляду на взяття аналізів щодо наявності в організмі алкоголю, вміст якого склав лише 0.2 проміле, через вживання напою, що викликає бродіння, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки дані доводи спростовуються Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.06.2020 року.( Том. 2 а. с. 30).

Разом із тим, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню. Доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість є необгрунтованими та безпідставними.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції обгрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у розмірі 4 років з позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому врахував особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, всі пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання та призначив обвинуваченому справедливе і достатнє покарання.
На переконання колегії суддів прокурором у апеляційній скарзі не надано належних обгрунтувань чому саме покарання у виді 4 років позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, та чому його слід посилити до 6 років.
На переконання колегії суддів підстави для винесення нового вироку та призначення покарання у вигляді позбавлення волі у більшому розмірі відсутні.

Враховуючи вище викладене колегія судів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 липня 2021 року змінити в частині призначення покарання ОСОБА_16 .

ОСОБА_17 вважати засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки протягом іспитового строку:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)