ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/67/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000516 від 21 квітня 2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого:

- 25.01.2018 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановлення іспитового строку 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України;

- 19.07.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. 09.06.2020 звільнений умовно-достроково згідно з постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.05.2020 на підставі ст. 107 КК України на невідбутий термін 1 рік 5 місяців 26 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі на строк (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково у виді 1 (одного) місяця приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2019 року, та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання з 18.06.2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 , зараховано термін його попереднього ув`язнення з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа № 607/3558/2021), тобто з 18.06.2021 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 21.01.2022 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 20 квітня 2021 року о 21 год. у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував у парку «Топільче», що в м. Тернополі, виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, 20 квітня 2021 року о 21 год обвинувачений ОСОБА_7 , який перебував у парку «Топільче», що в м. Тернополі, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні удару рукою в область голови від чого потерпілий ОСОБА_9 впав на землю. Цими діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом потерпілого, з його сумки вийняв та відкрито викрав: мобільний телефон торгової марки "Хіаоmі Redmі 3", вартістю 1385,83 грн, разом із чохлом виготовленим із шкірозамінника типу «книжка» із сімкартою оператора мобільного зв`язку «Київстар», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, коштами на сімкартці в сумі 10 грн та грошові кошти в сумі 700 грн.

Із викраденим майном обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2095,83 гривень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з матеріалів справи, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував, що останній раніше неодноразово судимий, у тому числі й за скоєння корисливих злочинів, вчинив новий умисний корисливий злочин під час умовно-дострокового звільнення, а також врахував конкретні обставини справи та дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства.

При цьому, судом першої інстанції також вірно було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди та відсутність, обставин, що обтяжують покарання.

В даному випадку, встановивши наявність вказаних пом`якшуючих обставин, суд врахував їх та прийшов до переконання про можливість призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, при цьому визначивши його термін у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Отже, місцевий суд правильно призначив покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк та на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, приєднав частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2019 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а отже не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги й пом`якшення міри покарання, як про це він ставить питання в апеляційній скарзі .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення..

Головуючий

Судді