Справа № 309/529/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 та захисниці
обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/849/20, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, з 25 лютого 2020 року.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Постановлено речовий доказ мобільний телефон марки «Samsung GT-E1200M», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити у її розпорядженні.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19.02.2020 приблизно о 10.30 год. ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , умисно, усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого, протиправного збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, із використанням викрутки віджав вхідні двері до будинку АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_9 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до будинку, який розташований на території дворогосподарства, звідки таємно викрав телефон марки «GT-E1200М», вартість якого становить 300 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка, таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції неодноразово вказував на те, що з 1970 до 1980 років лікувався в Берегівській психіатричній лікарні, після звільнення з військової служби перебував на обліку у військоматі, де були відображені його захворювання, однак ці його доводи до уваги не брались. У тому числі суд відмовився призначити щодо нього психіатричну експертизу, про що він неодноразово клопотав. Окрім того, посилається на те, що розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілої, хоча він неодноразово клопотав викликати і допитати у суді першої інстанції потерпілу. Також посилається на те, що потерпіла не має до нього жодних претензій, ані у матеріальному, ані у моральному порядку. Вважає, що судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при досліджені фактичних обставин справи. Просить вирок змінити, призначивши йому більш м`яке покарання у виді обмеження волі.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Апеляційна скарги розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; що від вказаних вище осіб не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи, що у розгляді кримінального провадження бере участь захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 ..
Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим. Тому апеляційна скарги в частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, у мотивувальній частині вироку суд не послався на будь-які докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, не виклав показання обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , з обставин діянь, які мали місце, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а обмежився лише зазначенням того, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю.
З огляду на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції неодноразово вказував, що з 1970 до 1980 років лікувався в Берегівській психіатричній лікарні, після звільнення з військової служби перебував на обліку у військоматі, де були відображені його захворювання, що суд відмовився призначити щодо нього психіатричну експертизу, колегія суддів вважає, що встановлений судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягає лише у допиті обвинуваченого ОСОБА_6 , суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим ОСОБА_6 положень цієї норми процесуального закону.
З огляду на вищевказані доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів також вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_8 свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення. Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що потерпіла ОСОБА_8 повідомлялась про час та місце судового засідання 12.06.2020, що аркуші кримінального провадження 8, 44, породжують обґрунтовані сумніви у тому, що потерпіла належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи.
З обвинувального акту також вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 проник до будинку належного ОСОБА_9 , а заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 .
З резолютивної частини вироку також вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді трьох років.
Указане свідчить про те, що судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 не взяті до уваги положення розділу 10 Кримінального кодексу України, і зокрема ст. 51 цього кодексу.
Матеріали кримінального провадження не містять процесуальних рішень щодо повноважень посадових осіб досудового розслідування, яким доручалось здійснення досудового розслідування та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_6 ..
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що з урахуванням положень ст. ст. 404, 405 КПК України, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому доводи апеляційної скарги про незаконність вироку в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового судового розгляду в суді першої інстанції, визнаються частково обґрунтованими.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й доводи апеляційної скарги про те, що з 1970 до 1980 років ОСОБА_6 лікувався в Берегівській психіатричній лікарні, після звільнення з військової служби перебував на обліку у військоматі, де були відображені його захворювання, що потерпіла не має до нього жодних претензій, ані у матеріальному, ані у моральному порядку.
При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд враховує положення ст. 419 КПК України, а також ст. ст. 177, 194 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані вище висновки підтверджуються даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за скоєння злочинів проти власності, що свідчить про те, що він схильний до скоєння злочинів; негативно характеризується, що свідчить про те, що він на шлях виправлення та перевиховання не став. Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги і те, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.
Указані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою і дають підстави для продовження строку тримання його під вартою.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Встановити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою до 25.10.2021.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: