Справа № 738/14/22
№ провадження 1-в/738/7/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_5
представника установи

виконання покарань - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням, на підставі ст.54 КК України, військового звання «старший лейтенант». Строк відбування покарання обчислюється з 17 травня 2018 року. З 17 травня 2018 року по 22 січня 2019 року ОСОБА_2 перебував на гауптвахті відділу організації охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 (по м. Києву в Київській області), з 22 січня 2019 року утримувався у Київському СІЗО, де до суспільно корисної праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. З 22 січня 2019 року по даний час відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)». За час відбування покарання в установі допустив порушення розпорядку дня, за що 07 травня 2020 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашене у встановленому законом порядку, а тому в силу ст.134 КВК України він вважається таким, що стягнень не має, протягом 2020-2021 року порушень не допускав, поведінка останнього є стабільно позитивною, на профілактичних обліках не перебуває, працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи, за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки 11 листопада 2019 року отримав заохочення, в порядку черговості залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, реагує на них позитивно, бере участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених «Правова освіта» та «Фізкультура та спорт», заходи, передбачені планом реалізації вказаних програм, виконує. На даний час засуджений відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року засудженому було відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України, проте, враховуючи положення п.7 ст.154 КВК України, він має право на повторне звернення до суду з клопотанням з цього ж самого питання через шість місяців. Захисник вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, просить врахувати ту обставину, що її підзахисний має тяжкохвору матір, яка потребує його допомоги та належного догляду, та застосувати до нього пільгу у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Виклад позиції учасників судового розгляду.
Захисник засудженого ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, наполягала на його задоволенні, зазначила, що її підзахисний довів своє виправлення, оскільки після відмови судом 01 квітня 2021 року у застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України, останній порушень не допускає, діючих стягнень не має, що свідчить про його стабільно позитивну поведінку, його невідбута частина покарання на даний час є незначною та складає всього 3 місяці. Також просила врахувати, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення судом не повинно враховуватися те, що засуджений не завжди може виконати встановлені норми виробітку на підприємстві, оскільки це залежить від об`єктивних та незалежних від засудженого причин, а саме фізичний стан, кваліфікація, трудове навчання, незабезпечення приладами, сировиною тощо. Просила також врахувати ту обставину, що на даний час вже померла матір її підзахисного, а тому його сім`я потребує його моральної підтримки та матеріальної допомоги.

Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити, зазначив, що діючих стягнень не має, відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання, а тому вважає, що став на шлях виправлення, просив з розумінням віднестись до його сімейного положення, зазначивши про те, що він нещодавно втратив матір.

Представник установи виконання покарання в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_2 не довів своє виправлення.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_2 протягом усього часу відбування покарання не завжди були позитивними, після застосування у 2019 році до засудженого заохочення, він у 2020 році отримав стягнення за порушення розпорядку дня, після погашення якого жодного разу не заохочувався, змінив своє ставлення до праці не в кращу сторону, а тому, беручи до уваги весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі, його характеристику, поведінка засудженого потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи та не свідчить про його виправлення.

Встановлені судом обставини.
ОСОБА_2 засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, з позбавленням на підставі ст.54 КК України військового звання «старший лейтенант».

Строк відбування покарання обчислюється з 17 травня 2018 року.

Засудженому ОСОБА_2 в строк відбування покарання зараховано строк його фактичного затримання з 22 по 24 грудня 2017 року включно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

З характеристики засудженого, затвердженої 27 січня 2022 року начальником Державної установи «Менська виправна колонія (№91) ОСОБА_7 , довідки про стягнення та заохочення засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 17 травня 2018 року. З 17 травня 2018 року по 22 січня 2019 року тримався на гауптвахті відділу організації охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ). З 22 січня 2019 року утримувався в Київському СІЗО, де розпорядок дня виконував, порушень вимог встановленого режиму тримання не допускав, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 26 квітня 2019 року засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)».

Із характеристики на засудженого та довідки №12/3с-22 від 26 січня 2022 року, наданої в.о. директора державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» ОСОБА_8 , вбачається, за час відбування покарання у виправній колонії засуджений намагається дотримуватись вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує під контролем, на профілактичних обліках не перебуває. Після розподілу з дільниці КДіР на підставі цивільно-правового договору №114 від 27 серпня 2019 року був працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи виконання покарань, до покладених на нього обов`язків ставився з відповідальністю, 11 листопада 2019 року за виконання покладених на нього обов`язків робітника швейної дільниці та додержання правил поведінки отримав одне заохочення. В подальшому на підставі договорів цивільно-правового характеру №169 від 01 листопада 2019 року, №121 від 17 серпня 2020 року був працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи, проте до покладених на нього обов`язків ставився посередньо, заохочень не мав. За допущення порушення розпорядку дня 07 травня 2020 року отримав одне стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку. На підставі договору цивільно-правового характеру від 02 листопада 2020 року №197, строк дії якого до 30 квітня 2021 року, продовжував працювати на швейній дільниці, до роботи намагався ставитися добре, робоче місце відвідував регулярно, поставлені перед ним завдання виконував, проте, починаючи з грудня 2020 року, ставлення засудженого до праці змінилося, на робоче місце останній не з`являвся, послуги по пошиттю підприємству не надавав, акт виконаних робіт відсутній. З травня по жовтень 2021 року засуджений ОСОБА_2 не працював, з приводу його працевлаштування на підприємство не звертався. Залучався до суспільно корисної праці на швейну дільницю підприємства згідно з договорами цивільно-правового характеру №167 від 12.10.2021 (строк дії до 31.10.2021), №174 від 01.11.2021 (строк дії до 30.11.2021), №238 від 13.12.2021 (строк дії до 13.01.2022). Неодноразово попереджався адміністрацією підприємства, що із-за ставлення до праці, його не залучатимуть до суспільно корисної праці на підприємстві. На даний час засуджений на підприємстві установи не працевлаштований, з письмовими заявами з приводу його працевлаштування до адміністрації установи не звертався. Засуджений залучається в порядку черговості до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, до виконання робіт ставиться посередньо, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні реагує на них позитивно, бере участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених «Правова освіта», «Фізкультура і спорт», заходи, передбачені вказаними програмами виконує за планом.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №1 від 15 січня 2021 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст. 81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 81 КК України визначено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_2 , відбуваючи покарання в Менській ВК (№91), з 26 квітня 2019 року був працевлаштований на підприємстві установи виконання покарань, до роботи ставився з відповідальністю, за що 11 листопада 2019 року отримав одне заохочення, після чого 07 травня 2020 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня. З грудня 2020 року ставлення засудженого до праці змінилося, на робочому місці майже не з`являвся, послуги по пошиттю підприємству не надавав.

Вказані обставини були враховані судом під час розгляду попереднього клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 про його умовно-дострокове звільнення (справа №738/195/21), в задоволенні якого ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року було відмовлено.

12 січня 2021 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_2 , повторно звернулась до суду з аналогічним клопотанням.

Однак, судом встановлено, що після відмови суду в застосуванні до засудженого ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення позитивних змін в його поведінці та ставленні до праці не відбулося. Хоча засуджений і не притягувався до дисциплінарної відповідальності в цей період, але розпорядок дня установи виконання покарань виконує під контролем, намагається дотримуватися вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2021 року старшим інспектором ВНіБ було виявлено порушення режиму з боку засудженого ОСОБА_2 , який користувався планшетом в час відведений для сну. Під час перевірки по факту вчинення засудженим ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, останній свою провину визнав та усно підтвердив даний факт, за результатами перевірки було вирішено не притягувати засудженого до дисциплінарної відповідальності, а обмежитися виховною профілактичною бесідою.

З травня по жовтень 2021 року засуджений ОСОБА_2 взагалі не працював, з приводу його працевлаштування на підприємство не звертався. Залучався до суспільно корисної праці на швейну дільницю підприємства згідно з договорами цивільно-правового характеру №167 від 12.10.2021 (строк дії до 31.10.2021), №174 від 01.11.2021 (строк дії до 30.11.2021), №238 від 13.12.2021 (строк дії до 13.01.2022), проте неодноразово попереджався адміністрацією підприємства, що із-за ставлення до праці, його не залучатимуть до суспільно корисної праці на підприємстві. На даний час засуджений на підприємстві установи не працевлаштований, з письмовими заявами з приводу його працевлаштування до адміністрації установи не звертався.

Вказані обставини свідчать про зміну поведінки засудженого у гіршу сторону, і жодним чином не доводять його виправлення. Окрім того, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд в першу чергу враховує бажання засудженого працювати та ставлення його до праці, а не виконання чи не виконання ним встановлених норм виробітку на підприємстві, на чому акцентувала увагу захисник засудженого.

Посилання захисника на те, що її підзахисний не має діючих стягнень та на даний час не порушує режим утримання, його поведінка є стабільною, а тому він заслуговує на умовно-дострокове звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки погашення та зняття стягнень має важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України. Окрім того, дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засудженого, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Згідно з постановою спостережної комісії Менської міської ради №1 (протокол №1 від 19 січня 2022 року), остання, виходячи з того, що засуджений ОСОБА_2 під час відбування покарання в Менській ВК (№91) на даний час встановлений порядок відбування покарання не порушує, мав одне стягнення, яке на даний час погашене, на профілактичних обліках не перебуває, має одне заохочення, на даний час залучений до робіт на швейній дільниці, до роботи ставиться посередньо, погодила застосування до засудженого ОСОБА_2 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Однак, суд вважає необхідним зазначити про те, що рішення спостережної комісії мають рекомендаційний характер і не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, а таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і за умови, що останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_2 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки засуджений ОСОБА_2 хоч і відбув необхідний строк покарання для умовно-дострокового звільнення, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, встановлені судом обставини не свідчать про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 07 лютого 2022 року.

Суддя ОСОБА_1