Провадження 1-кп/193/79/21
У Х В А Л А
іменем України

07 жовтня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка угоду про примирення по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 15.02.2021, відносно ОСОБА_5 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
24.02.2021 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000023 від 15.02.2021 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Ухвалою судді від 26.02.2021 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання, а за ухвалою судді від 09.03.2021 його призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні 06.04.2021 захисник ОСОБА_6 надав суду угоду про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 та просив її затвердити.
Обвинувачений та потерпілий просили укладену між собою угоду про примирення затвердити, зазначили, що її умови є справжньою їхньою волею, наслідки її затвердження їм відомі.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти затвердження цієї угоди, посилаючись на те, що її зміст суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.
Ознайомившись з обвинувальним актом та угодою про примирення, вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що в затверджені угоди слід відмовити.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
З наданої на затвердження угоди вбачається, що сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а також сторони домовилися, що на підставі ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 та остаточно призначити до відбування 4 роки і 6 місяців позбавлення волі.
Із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнити від його відбування із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладанням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Слід зазначити, що ОСОБА_5 09 лютого 2021 року засуджений вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, яке інкримінується ОСОБА_5 , вчинене 15 лютого 2021 року, тобто у період іспитового строку.
Зміст укладеної угоди про примирення від 06 квітня 2021 року свідчить про те, що сторони погодили повторне застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого, який у період іспитового строку вчинив новий злочин.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Якщо сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні.
Згідно роз`яснень, які містяться у п. 20 цієї Постанови якщо підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

За змістом ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За роз`ясненнями, які приведені у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, крім іншого, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо. При цьому, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. При цьому, суд зобов`язаний остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі, зокрема, й тоді, коли останнім вироком призначене більш м`яке покарання.
В пункті10 Постанови № 7, на який посилався захисник в підтвердження відсутності категоричної заборони щодо можливості повторного застосування ст. 75 КК України до особи, яка у період іспитового строку вчинила новий злочин, але в редакції Постанови Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009, містяться роз`яснення, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
За вказаних обставин угода про примирення, укладена 06.04.2021 між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в частині узгодженого покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не враховує приписів ст. 71, 75, 78 КК України, що є безумовною підставою для відмови у затвердженні цієї угоди відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України.
Судове провадження у такому разі слід продовжити у загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 468-469, 471-474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У затвердженні угоди про примирення, укладеної 06 квітня 2021 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , відмовити.
Продовжити розгляд кримінального провадження у загальному порядку.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1