ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/362/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні осіб, раніше судимого, останній раз засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2016 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Цим же рішенням суду вирішено долю речових доказів по справі.

Вказаним вироком встановлено, що 20.08.2019 року приблизно 14-00 години більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося можливим ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м Харків, вул. Леся Сердюка, біля будинку № 44, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: велосипед ТМ «Ргіdе Donut», вартістю якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2879/19 від 23.08.2019 року становить 9 441,90 грн., після чого покинув місце вчинення злочину у подальшому розпорядившись викраденим майном на власну користь, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Окрім цього, 31.08.2019 року приблизно о 10-30 години, ОСОБА_8 , знаходячись у дворі будинку № 113 по вул. Гвардійців Широнинців у м. Харкові, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, через відкрите вікно, із салону автомобілю марки Seat, державний номер НОМЕР_1 , яким за довіреністю користується ОСОБА_10 , заволодів барсеткою, ТМ «Аlfrod Brown», вартістю якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 20 від 13.11.2019 року становить - 1363,00 грн., у якій знаходилися грошові кошти в сумі 200 грн., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Seat, державний номер НОМЕР_1 , водійське посвідчення на ім`я потерпілого. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, обернув його на свою користь та розпорядився ним у подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду справи відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи встановленні судом фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, просить змінити вирок Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року в частині призначеного покарання, а саме його пом`якшити та призначити не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням до нього положень ст.ст.75,76 КК України, звільнити від призначеного покарання з випробуванням і іспитовим строком.

В своїх апеляційних доводах обвинувачений посилається на те, що призначене покарання є занадто суворим і судом не враховано, що на даний час у нього відкрита форма туберкульозу, йому необхідно продовжувати лікування, а знаходячись у місці позбавлення волі, він не зможе продовжити повноцінне лікування від туберкульозу і в колонії не вилікується. Судом також не враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність матеріальних збитків та заявлених до нього позовів про їх відшкодування.

Обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився в судове засідання, будь-яких заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції не подавав, клопотання про обов`язкову участь під час апеляційного розгляду не заявляв.

Вислухавши думку прокурора, який зазначив, що оскільки він відмовився від своєї апеляційної скарги, при розгляді вищевказаного кримінального провадження не погіршується становище обвинуваченого, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, захисника, який вважав неможливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

На прийняття рішення про розгляд провадження у відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів бере до уваги, що вже двічі розгляд кримінального провадження відкладався по заяві обвинуваченого у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні через хворобу, однак по теперішній час, будь-якого належного підтвердження цьому, обвинуваченим до суду апеляційної інстанції не надано.

Отже, на переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_8 не прибув в третє у судове засідання суду апеляційної інстанції 02.11.2021 без поважних причин, користуючись своїми правами на власний розсуд.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Згідно вироку (т.1 а.с.54), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно дослідив обставини події, усім доказам, що є в кримінальному провадженні і були досліджені в судовому засіданні, дав належну оцінку, дійшовши правильного висновку щодо повної доведеності винуватості обвинуваченого в скоєних ним злочинах.

Його дії суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Колегія суддів уважає, що така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер, ступінь суспільної небезпеки злочину, дані про особу обвинуваченого.

Так, районним судом ураховано, що ОСОБА_8 вчинив злочини, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, врахував особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні осіб, раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 07.11.2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 22.12.2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання, перебуває на диспансерному обліку у КНП ХОР "Обласний наркологічний диспансер" з січня 2000 року з діагнозом синдром залежності від опіоїдів; обставиною, що пом`якшує його покарання, суд визнав щире каяття, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Окрім того, суд, при призначенні покарання обвинуваченому також врахував вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставини, на які посилається ОСОБА_8 в апеляційній скарзі щодо необхідності йому продовжувати лікування, на думку колегії суддів, в даному випадку не є безумовними підставами для пом`якшення останньому покарання. На переконання апеляційного суду лише шляхом ізоляції від суспільства на строк, визначений судом першої інстанції, можливо досягти мети кримінального покарання.

Окрім цього, вказане останнім не підтверджується матеріалами справи, оскільки згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого ТБ 09 ОСОБА_8 від 12 квітня 2019 зазначено, що лікування супутніх захворювань не проводилось, із лікарні останній виписаний по наполяганню хворого. На теперішній час, в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, підтверджуючі ті обставини на які посилається ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочини, вчинені обвинуваченим. З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75,69 КК України. З урахуванням зазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст.50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На думку колегії судді, призначене судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України є посереднім, враховуючи межі санкції цієї статті та не є надмірно суворим, враховуючи дані про особу обвинуваченого.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для його скасування або зміни, а тому вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді