Справа № 644/7342/2020
Провадження № 1-кп/635/887/2021
У Х В А Л А
04 листопада 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 25.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,-

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України надійшов в провадження Харківського районного суду Харківської області на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, якою задоволено подання голови Орджонікідзевського районного суду м.Харкова ОСОБА_8 , дане кримінальне провадження направлено на розгляд Харківського районного суду Харківської області.

08 квітня 2021 року дане кримінальне провадження прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 та призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого засідання захисником обвинувачених адвокатом ОСОБА_6 заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам встановленим до обвинувального акту ч.2 ст.291 КПК України. Так, відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК країни, а саме службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам та інтересам окремих юридичних осіб, а ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, тобто розтраті чужого майна службовою особою шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах. Склад зазначених кримінальних правопорушень є матеріальним, а тому при розгляді кримінального провадження підлягає доказуванню факт нанесення збитків поет прілій стороні, їх характер та розмір. Однак, під час складання обвинувального акту сторона обвинувачення в порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України взагалі не зазначила відомостей про потерпілу особу, а лише обмежилась твердженням, що заява про визнання потерпілим у кримінальному провадженні не надходила та шкоду заподіяно державі Україна. Відповідно до вимог ст.55 КПК України у даному випадку необхідно вказувати відповідний державний орган (юридичну особу). Разом з цим, у тексті обвинувального акту наявні посилання на спричинення збитків ДП «Завод «Електроважмаш» на загальну суму 1077241,3 гривень, тобто можна дійти висновку, що ДП «Завод «Електроважмаш» єдина юридична особа, якій завдано збитки кримінальним правопорушенням. Також разом з обвинувальним актом до суду направлено цивільний позов в інтересах держави в особі позивача Фонду державного майна України, при цьому прокурор у позовній заяві посилається на те, що державі спричинено шкоду у вигляді зменшення активів ДП «Завод «Електроважмаш», яке належить до сфери управління Фонду Державного майна України. Тобто, у позовній заяві прокурор зазначає юридичну особу, якій завдано матеріальну шкоду, а у обвинувальному акті ні, обвинувальний акт не містить інформації про незгоду юридичної особи бути потерпілою у кримінальному провадженні.

Крім того, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення, що унеможливлює якісний і повний захист обвинувачених у даному кримінальному провадженні. Так, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_3 містяться посилання на положення (частини, пункти, підпункти) Контракту, укладеного 02 грудня 2019 року між Фондом державного майна України та керівником ДП «Завод «Електроважмаш» та Статуту вказаного підприємства, однак, серед наведених положень відсутні ті, на які посилається сторона обвинувачення (окрім п.3.7.15 Контракту). Отже, захисник вважає, що зміст обвинувачення відносно ОСОБА_3 не дає можливості встановити чи входили в коло його службових обов`язків дії, які, за версією сторони обвинувачення останній неналежно виконував.

З обвинувального акту також неможливо встановити у чому обвинувачується ОСОБА_4 у вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох тотожних діянь, об`єднаних єдиним наміром або ж у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею КК України, оскільки правова кваліфікація, зазначена після кожного формулювання обвинувачення, зміст яких частково відрізняється, не містить будь-якого посилання на те, що кримінальне правопорушення було вчинене повторно. Крім того, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_4 не розкрито форму вини і корисливий мотив вчинення ним кримінального правопорушення, жодним чином не розкрито мету розтрати майна та користь від цих дій ОСОБА_4 також не зрозуміло, в чому виражене зловживання ОСОБА_4 службовим становищем, оскільки в обвинувальному акті відсутні будь-які посилання на норми статуту чи посадових обов`язків ОСОБА_4 , якими він зловживав, та який причинно-наслідковий зв`язок між таким зловживанням та розтратою.

Крім того, обвинувальний акт містить посилання на докази, а саме висновок судово-економічної експертизи, що суперечить принципам верховенства права та неупередженості суду, безпосередності дослідження доказів судом, що закріплено в ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України, що ставить сторону захисту у нерівноправне становище зі стороною обвинувачення та суперечить вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Також захисник зазначає, що в порушення вимог закону до обвинувального акту додано неналежним чином оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування, оскільки він не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України, а саме в розділі «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії» зазначено не дії, а процесуальні документи.

Таким чином, захисник вважає, що такі недоліки, як відсутність в обвинувальному акті викладу усіх фактичних обставин кримінального злочину, які прокурор вважає встановленими, відсутність сформульованого обвинувачення, не зазначення відомостей щодо потерпілого, посилання на докази, неналежним чином оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування, свідчать про складання обвинувального акту з порушенням вимог ст.291 КПК України, та такі недоліки не можуть бути усунуті в іншому порядку, окрім повернення обвинувального акту прокурору.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 та обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору та просили його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_6 , просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального закону, в ньому зазначені всі обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, жодного доказу до суду не надано, а посилання в обвинувальному акті на висновки експертиз жодним чином не порушує принципу безпосередності судового розгляду, доводи захисника по суті є незгодою сторони захисту з обвинуваченням, а суд не вправі здійснювати аналіз обвинувачення та складу злочину в підготовчому судовому засіданні. Крім того, прокурор зазначив, що КПК України не передбачає обов`язкову наявність потерпілого у кримінальному провадженні та обов`язку слідчого залучати потерпілого, крім справ приватного обвинувачення, слідчий та прокурор не мають права без відповідної заяви особи залучати її до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілого, а в даному випадку жодна особа з такою заявою під час досудового розслідування до сторони обвинувачення не звернулась.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

За змістом ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Аналіз змісту зазначених вимог закону у сукупності свідчить про те, що конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Разом з тим, обвинувальний акт повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті формулювання обвинувачення з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування та, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно за ст. 91 КПК України, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Отже, фабула обвинувачення (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зазначені всі обов`язкові складові формулювання обвинувачення, які мають містити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та відповідати наведеній стороною обвинувачення правовій кваліфікації.

Так, дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.367 КК України як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам та інтересам окремих юридичних осіб. Формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_3 містить виклад в обвинувальному акті службових обов`язків, які має ОСОБА_3 як генеральний директор підприємства відповідно до Контракту між Фондом державного майна України та керівником ДП «Завод «Електроважмаш» від 02.12.2019 та статуту ДП «Завод «Електроважмаш», але, при цьому орган досудового розслідування зазначає в обвинувальному акті про несумлінне виконання обов`язків, передбачених п.1.1 Контракту з керівником ДП «Завод «Електроважмаш» від 02.12.2019, п.10.1.13, п.п.11, 27 п.10.15 статуту ДП «Завод «Електроважмаш», які не містяться в вищезазначеному переліку обов`язків, тобто є незрозумілим, які саме службові обов`язки неналежно виконував обвинувачений ОСОБА_3 .. Отже, враховуючи викладене, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що обвинувачення в цій частині є не конкретним та не зрозумілим, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.

Стороною обвинувачення в порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України при викладенні як фактичних обставин кримінального правопорушення, так формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_3 взагалі не зазначено місце вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину, обвинувальний акт містить лише зазначення про посаду, яку обіймав обвинувачений та назву підприємства, жодних даних щодо місця знаходження підприємства, зокрема, його адреси, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не зазначено. Будь-яких відомостей щодо визначення місця вчинення злочину в розумінні кримінального закону обвинувальний акт не містить, оскільки відсутнє зазначення місця, де фактично відбулось вчинення злочину. Жодних даних щодо неможливості встановлення місця вчинення злочину прокурором не зазначено.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.191 КК України як розтрата чужого майна службовою особою шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинена у великому розмірі. Обвинувальний акт містить два формулювання обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , які тотожні за змістом та мають однакову правову кваліфікацію, що робить незрозумілим обвинувачення, а саме чи обвинувачується ОСОБА_4 у вчиненні одного кримінального правопорушення, чи у вчиненні двох окремих епізодів злочинної діяльності.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення не зазначено у чому полягає корисливий мотив вчинення кримінального правопорушення (а саме на свою користь чи на користь інших осіб було вчинене кримінальне правопорушення), що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину.

Стороною обвинувачення в порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК України при викладенні як фактичних обставин кримінального правопорушення, так формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_4 не зазначено місце вчинення інкримінованого ОСОБА_4 . Як вбачається зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_4 останньою були вчинені певні дії щодо укладення та підписання певних угод, як службовою особою підприємства ДП «Завод «Електроважмаш», але будь-яких відомостей щодо визначення місця вчинення злочину в розумінні кримінального закону обвинувальний акт не містить, оскільки відсутнє зазначення місця, де відбулось вчинення злочину. Жодних даних щодо неможливості встановлення місця вчинення злочину прокурором не зазначено.

Отже, враховуючи викладене, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що обвинувачення в цій частині є не зрозумілим, що в свою чергу порушує право обвинуваченого на захист.

Щодо доводів сторони захисту та прокурора стосовно не зазначення в обвинувальному акті потерпілої особи та незалучення такої особи до участі в кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора в тій частині, що участь потерпілого у кримінальному провадженні не є обов`язковою (крім кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення), а відповідно не є обов`язковим зазначення потерпілої особи в обвинувальному акті. .

Але, зі змісту формулювання обвинувачення ОСОБА_3 вбачається, що внаслідок вчинення ним інкримінованого йому злочину було спричинено тяжкі наслідки у вигляді збитків ДП «Завод «Електроважмаш» на загальну суму 1077241,3 гривень. Зі змісту формулювання обвинувачення ОСОБА_4 вбачається, що останнім допущено розтрату майна підприємства ДП «Завод «Електроважмаш» на суму 538620,64 гривень. Тобто, майнової шкоди завдано ДП «Завод Електроважмаш», яке має статус юридичної особи. Формулювання обвинувачення як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 не містить будь-якого зазначення (виду та розміру) про заподіяння шкоди державі. Разом з тим, в обвинувальному акті в відомостях про потерпілу особу зазначено про заподіяння шкоди державі Україна та ненадходження заяв про визнання потерпілим у кримінальному провадженні, що є суперечливим зі змістом формулювання обвинувачення, та, на думку суду, також свідчить про неконкретність та незрозумілість обвинувачення. Органом досудового розслідування в обвинувальному акті не зазначено особу, яка має представляти інтереси держави України, у випадку заподіянні останній майнової шкоди, що порушує права держави на участь у кримінальному провадженні.

Всі ці обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому у даному випадку суд погоджується з доводами захисника про те, що обвинувачені будуть позбавлені можливості належним чином підготуватися до захисту в судовому засіданні, що є безумовною підставою для повернення акту прокурору в порядку п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи захисника в тій частині, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору є посилання в обвинувальному акті на докази, зазначення в цивільному позові, поданим прокурором разом з обвинувальним актом до суду, Фонду державного майна України як особи, якій заподіяно шкоду, що не відповідає змісту обвинувального акту, та неналежне оформлення реєстру матеріалів досудового розслідування, з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акта, визначені ч.4 ст. 291 КПК України, а також цивільний позов, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування та у цивільному позові, поданому разом з обвинувальним актом, як підставу для повернення обвинувального акту прокурору. Ч.3 ст. 291 КПК України містить заборону надання до суду інших документів, ніж визначені даною статтею, зокрема доказів, що не виключає можливість посилання на такі докази без розкриття їх змісту в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 25.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України повернути прокурору.

Ухвала суду протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження 08 листопада 2021 року.

Суддя ОСОБА_1