Справа № 466/6173/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1049/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника засудженого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, формальне покликання суду на кількість судимостей засудженого, не може бути належним обґрунтуванням відмови суду в його умовно-достроковому звільненні.

Зазначає, що під час перебування з 18 липня 2017 року в СІЗО м. Луцька ОСОБА_6 адміністрацією не заохочувався та допустив два порушення вимог режиму утримання, за що отримав стягнення, які погашені.

Акцентує, що засуджений ОСОБА_6 до ДУ «ЛВК №30» прибув 18 червня 2019 pоку і з червня по листопад 2019 року був працевлаштований на підприємстві установи в цеху №2 в дільниці виготовлення електромереж ТзОВ «Фуджікура Аутомогів Україна-Львів». З листопада 2019 року по березень 2020 року виконував обов`язки днювального кімнати побачень на оплатній основі, в подальшому, у зв`язку з карантинними обмеженнями виконував функції старшого днювального кімнати побачень на безоплатній основі до листопада 2020 pоку, а з листопада 2020 року працевлаштований днювальним відділення №2 на добровільних засадах. З лютого 2021 року ОСОБА_6 працює старшим днювальним відділення №2 по наказу.

Звертає увагу на те, що під час відбування покарання в установі, допустив одне порушення вимог режиму, яке погашене за плином часу і зняте в установленому порядку. Адміністрацією установи заохочувався тричі, а саме: 09 жовтня 2019 року, 09 жовтня 2020 pоку та 07 квітня 2021 року.

Також наголошує, що засуджений ОСОБА_6 на профілактичному обліку в установі не перебуває, відвідує богослужіння, релігійні обряди та бібліотеку установи, приймає участь у роботах по благоустрою установи, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, дбайливо ставиться до майна установи, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», крім цього з лютого 2021 року і по теперішній час виконує функції голови ради колективу засуджених ДУ «ЛВК № 30».

Зазначає, що постанов на звернення стягнень на доходи засудженого в бухгалтерії немає, ОСОБА_6 підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними і знайомими, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, в стосунках із засудженими неконфліктний, вину у скоєному усвідомив і шкодує про вчинене, має позитивні плани на майбутнє.

Акцентує, що засуджений ОСОБА_6 одружений з ОСОБА_9 , має двох дочок ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають в м. Нововолинську, Волинської області.

Вважає, що засудженому ОСОБА_10 помилково відмовлено 09 січня 2020 року у застосуванні положень ст.ст. 100, 101 КВК України та 09 жовтня 2020 року і 24 червня 2021 року відмовлено у поданні матеріалів особової справи до суду для розгляду з підстав, передбачених ст.ст. 81, 82 КК України.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не досліджував особову справу засудженого і не дав ОСОБА_9 змоги висловити свою позицію в судовому засіданні.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова віл 26 жовтня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якої задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий строк.

Так, колегія суддів вважає, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним і суд першої інстанції, дотримавшись вказаних вимог та вимог закону, всебічно й повно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який, згідно характеристики, раніше неодноразово судимий, здебільшого за вчинення корисливих злочинів і щодо нього застосовувались положення ст. 75 КК України, однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, засуджений належних висновків для себе не зробив, оскільки, в подальшому, вчиняв умисні злочини, а відтак, на переконання колегії суддів, на шлях виправлення не став та продовжує залишатись особою, яка має стійку кримінальну спрямованість на систематичне скоєння кримінальних правопорушень, що свідчить про відсутність позитивних змін у особистості засудженого та неготовність ОСОБА_6 до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що визначені вироком суду витрати за проведення експертиз засудженим ОСОБА_6 не сплачено.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на наявність у засудженого ОСОБА_6 заохочень, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні клопотання його захисника адвоката ОСОБА_7 , оскільки, в даному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, а тому для досягнення цілей покарання, з огляду на матеріали справи, умовно-дострокове звільнення засудженого не є виправданим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3