КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000470, внесеного до ЄРДР 28 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянка України, із середньою освітою, одружена, має на утриманні дитину 2019 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнана винуватою в тому, що 22 серпня 2020 року приблизно о 23.30 год., перебуваючи на спортивному стадіоні за адресою: вул. Авіаторів, м. Узин, Білоцерківського р-ну, Київської обл., під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , з метою реалізації виниклого умислу, спрямованого на завдання середньої тяжкості тілесного ушкодження, підійшла ззаду до потерпілої ОСОБА_8 , яка в цей час сиділа на бетонній споруді трибун стадіону, та, взявши руками за волосся останньої, потягнула з прискоренням до землі. В результаті вказаних дій ОСОБА_8 впала на землю вдарилась спиною, в наслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5,6,7,8,9 грудних хребців, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5226, 63 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.
В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 рік позбавлення волі, звільнивши її від відбування покарання строком 1 рік, зменшити суму стягнення моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої, проте, не мотивував, чому саме ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді саме 2 років позбавлення волі. На переконання апелянта, це занадто сувора міра покарання для особи, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, офіційно заміжня та виховує малолітню дитину 2019 року народження, тобто, її життя є усталеним та не свідчить про те, що вона може становити загрозу для суспільства чи схильна до вчинення нових злочинів.
В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що ОСОБА_5 вину визнала повністю, неодноразово наголошувала, що шкодує про вчинене та розкаюється, однак, їй призначено майже максимальну міру покарання, передбачену санкцією статті, а тому захисник вважає, що ОСОБА_5 можливо призначити меншу міру покарання, ніж визначена судом, а саме позбавлення волі строком на 1 рік, звільнивши її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.
Щодо цивільного позову, задоволеного в частині стягнення моральної шкоди зі ОСОБА_5 в розмірі 40 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_8 , то захисник також вважає рішення суду необґрунтованим.
З посиланням на положення ЦК України, практику Верховного Суду, захисник зазначає, що потерпіла беззаперечно зазнала душевних страждань, але захисник звертає увагу, що у позовній заяві, заявленій потерпілою, відсутні будь-які обґрунтування своїх позовних вимог. Потерпіла вказує, що їй завдано моральної шкоди, але у чому саме це виразилося та чим це підтверджується, не роз`яснено. Потерпіла у позовній заяві вказує, що їй довелося залишити роботу, а тому вона потребує сторонньої матеріальної та моральної підтримки, проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що потерпіла була працевлаштована та до вказаної події самостійно себе фінансово утримувала. Також, як зазначає захисник, відсутні дані про те, що після травми потерпіла не здатна була працювати. Докази подані позивачем підтверджують той факт, що потерпіла потребує консультації лікаря невропатолога, але даних про те, що порушена її працездатність, чи вона може працювати у спеціально створених умовах, чи взагалі не може працювати, матеріали справи не містять. Окрім того, захисник посилається на те, що тривалий час не зможе виконувати ті фізичні навантаження, які могла нести до моменту отримання травми, та не зможе вести громадське життя. Однак, потерпіла не роз`яснює, у чому та чому полягає неможливість вести громадське життя, що вона розуміє під поняттям «належного ведення громадського життя».
Захисник наголошує, що відповідно до вимог ЦПК будь-яка позовна вимога повинна бути обґрунтована належним чином, та сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому докази повинні бути належними та допустимими. Будь-яких належних обґрунтувань своїх позовних вимог потерпіла не наводить, не роз`яснює, якими доказами підтверджується саме такий розмір завданої їй моральної шкоди.
Крім того, апелянт посилається на те, що суд, не перевіривши належне обґрунтування суми моральної шкоди та доводи позовної заяви, дійшов висновку, що з обвинуваченої підлягає стягненню на користь потерпілої моральна шкода в сумі 40 000 грн., але суд також не мотивує, чому саме 40 000 грн. підлягає стягненню на корить потерпілої. Такі доводи суду порушують баланс між правами обвинуваченої та інтересами потерпілої, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_5 , маючи на утриманні малолітню дитину віком два роки, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитино, не працює, а тому не має будь-яких джерел доходу, а її єдиний дохід становить 850 грн. щомісяця у виді допомоги на дитину від держави та фактично така сума до відшкодування є занадто великою та непосильною до сплати.
Окрім того, захисник наголошує, що ОСОБА_5 , та в судовому засіданні сама потерпіла, вказували, що ОСОБА_5 пропонувала потерпілій оплатити її лікування, коли остання перебувала на стаціонарному лікування, однак, потерпіла відмовилася, оскільки не було досягнуто згоди щодо відшкодування їй витрат на лікування.

Потерпіла, її представник потерпілої, обвинувачена про день, час та місце проведення апеляційного розгляду повідомлені у встановленому законом порядку (ас. 149), до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавали, а тому, з урахуванням думки прокурора та захисника, які вважали можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі матеріалів судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, вислухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з матеріалами судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині призначеного ОСОБА_5 суворого покарання, то, на переконання колегії суддів, зазначені доводи є безпідставними.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_5 , яка у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судима, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Окрім того, зважаючи на положення ст. ст. 57, 61 КК України, те, що до обвинуваченої не можуть бути застосовані передбачені санкцією ч. 1 ст. 122 КК України інші види покарання, такі як виправні роботи та обмеження волі, суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Також місцевий суд врахував те, що обвинувачена має на утриманні малолітню дитину, думку прокурора, позиції потерпілої та її представника, висловлені в судових дебатах щодо можливості застосування до обвинуваченої положення ст. 75 КК України, та дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, та вважав за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що призначене обвинуваченій покарання та звільнення її від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

З таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

При цьому, на переконання колегії суддів, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про призначення судом першої інстанції обвинуваченій суворого покарання.
Так, санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину, до неї, згідно з положеннями ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 67 КК України не можуть бути застосовані таки види покарання, як виправні роботи та обмеження волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи обставини справи, умисність вчинених обвинуваченою дій та наслідків вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме, що внаслідок дій обвинуваченої потерпілій заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого перелому 5, 6, 7, 8, 9 грудних хребців, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілої строком понад 3 тижні, призначений судом вид і розмір покарання обвинуваченій - 2 роки позбавлення волі - не є суворим покаранням, є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Окрім того, суд першої інстанції застосував до обвинуваченої положення ст. 75 КК України та звільнив її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підставі для зміни вироку суду в частині призначеного обвинуваченій покарання, а відтак апеляційна скарга захисника в цій частині є необгрунтованою.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині зменшення суми стягнення моральної шкоди та стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральної шкоду в сумі 10000 грн., то, на переконання колегії суддів, вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на таке.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілою ОСОБА_8 було подано позовну заяву про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 7 233,48 грн., завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та моральної шкоди у розмірі 100000 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 5226,63 грн. завданих матеріальних збитків та 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так під час розгляду кримінального провадження встановлено, що вимоги потерпілої в частині обґрунтування розміру 5 226,63 грн. є доведеними та обґрунтованими, і в цій частині вирок суду не оспорюється жодним з учасників апеляційного розгляду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, характер і обсяг страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а саме, що вона отримала переломи п`яти грудних хребців, що спричинили тривалий розлад здоров`я, досі потребує реабілітації, наявність підтвердженого причинного зв`язку між отриманими травмами і діями обвинуваченої, поведінку обвинуваченої, яка після спричинення тілесних ушкоджень потерпілій в добровільному порядку не оплатила вартість медичного обстеження і лікування останньої, враховуючи вимоги розумності та справедливості, та дійшов висновку про те, що з обвинуваченої підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 40000 грн., що відповідає вимогам закону, засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди, і ця обставина учасниками судового провадження не оспорюється. Однак, апелянтом оспорюється розмір стягнутої з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди.

З долучених до позовної заяви документів встановлено, що потерпілій було рекомендовано застосування корсету до 6 тижнів, ліжковий режим до 6-8 тижнів, призначено терапевтичне лікування, що свідчить про порушення укладу та способу життя потерпілої, наявність незручностей, викликаних вимушеними змінами укладу та способу життя потерпілої, внаслідок чого остання зазнала душевних переживань у зв`язку з неможливістю забезпечення нормального способу свого життя протягом тривалого часу через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також настання інших негативних наслідків, а визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому будь-яких доказів на спростування позовних вимог потерпілого стороною захисту надано не було.

Твердження апеляційної скарги про те, що як ОСОБА_5 , так і потерпіла підтвердили, що обвинувачена ОСОБА_5 пропонувала потерпілій оплатити лікування, коли потерпіла перебувала на стаціонарному лікування, однак, остання відмовилася, а тому не було досягнуто згоди щодо відшкодування їй витрат на лікування, колегія суддів вважає непереконливими.

Так, з технічного звукозапису судового провадження в суді першої інстанції від 12 квітня 2021 року обвинувачена ОСОБА_5 , надаючи місцевому суду показання, не повідомляла про те, пропонувала потерпілій оплатити лікування під час перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні. Окрім того, і потерпіла вказаних обставин не підтвердила. Вказані обставини зазначені тільки захисником під час судових дебатів, та зазначено про те, що обвинувачена викликала швидку медичну допомогу потерпілій.
Зважаючи на те, що захисником вказані доводи не підтверджені доказами у розумінні положень ст. 84 КПК України, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги недоведеними.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку місцевого суду в частині зменшення суми стягнення моральної шкоди, а відтак, апеляційна скарга захисника в цій частині, як необґрунтована, до задоволення не підлягає.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегією суддів підстав для зміни вироку суду в частині призначеного обвинуваченій покарання та зменшення суми стягнення моральної шкоди не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 до задоволення не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України, - залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3