Номер провадження: 11-сс/813/1230/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, за фактом вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_9 , володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, знаючи психологію людей, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, шляхом вчинення корисливих умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, приблизно у 2020 році, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 створив злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме заволодіння майном шляхом обману та зловживання довірою громадян України та Молдови, яка функціонувала до липня 2021 року.
Суть діяльності злочинної організації полягала у створенні та забезпеченні діяльності на території міста Одеси угрупування - «кулл-центру», члени якого за допомогою SIP телефонії зв`язувались з потерпілими, вводили їх в оману, представляючись співробітниками банківської установи, входили в довіру та під оманливим приводом схиляли останніх до перерахування власних коштів на банківські рахунки, які належать невстановленим учасникам злочинної організації.
Метою злочинної організації ОСОБА_9 було незаконне збагачення за рахунок коштів, отриманих шляхом обману та зловживання довірою від потерпілих.
Взявши на себе функцію загального керівництва злочинною організацією, ОСОБА_9 , з метою керівництва її структурними підрозділами та напрямками, координації злочинної діяльності інших учасників злочинного угрупування, залучив до участі у ньому в якості співорганізаторів довірених осіб із свого найближчого оточення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надали свою згоду на організацію та координацію злочинів, пов`язаних із шахрайством.
Залучивши вказаних осіб до вчинення злочинів у складі злочинної організації, ОСОБА_9 розробив злочинний план, визначивши окремі структурні підрозділи злочинної організації та розподілив ролі та напрямки діяльності із зайняття шахрайством, при цьому доручивши вказаним особам, виконувати функції (співорганізаторів) керівників окремих напрямків діяльності злочинної організації, самостійно планувати та контролювати вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів відповідно до напрямів діяльності підконтрольного їм напрямку.
Так, ОСОБА_12 , як найбільш наближеній до ОСОБА_9 особі, останній делегував виконання функції свого «заступника» та здійснення загального контролю за злочинною діяльністю організації.
В свою чергу ОСОБА_12 підпорядковувався ОСОБА_10 , якому ОСОБА_9 доручив виконання функцій «директора кулл-центру».
Функціями «головного бухгалтера кулл-центру» ОСОБА_9 наділив ОСОБА_11 , який звітував ОСОБА_12 щодо обліку грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності злочинної організації, та підпорядковувався ОСОБА_10 .
Згодом, ОСОБА_9 , спільно із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідуванням час підібрано приміщення для «кулл-центру» під номером АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_13 , який не був обізнаний щодо протиправної діяльності злочинної організації.
У вказаному приміщенні за вказівкою ОСОБА_9 було створено та обладнано окремі структурні підрозділи злочинної організації «служба безпеки», «адміністрація», а також «відділ холодників», «відділ клоузерів» та «кредитний відділ», які мали окремі приміщення, з необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, з доступом до мережі Інтернет, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми та SIP-телефонія.
Також, ОСОБА_9 визначив конкретні завдання організації, співорганізаторів, детально розподіливши їх обов`язки та діючи спільно з співорганізаторами, разом розробили схему здійснення заволодіння чужим майном шляхом шахрайства.
Кожний «відділ кулл-центру» мав свої функції, штат працівників, свого «адміністратора», інструкції щодо введення потерпілих в оману та навчальний матеріал, який, з метою конспірації, члени злочинного угрупування називали «спіч», «адміністратори» кожного відділу окремо звітували про його діяльність «головному адміністратору», грошові кошти, отримані від введених в оману потерпілих, розподілялись ОСОБА_9 в залежності від функції учасника злочинної організації та отриманого прибутку.
Згідно визначеної функції «служба безпеки» здійснювала пропускний режим у приміщення «кулл-центру», пропускаючи тільки учасників злочинного угрупування, контролювала появу біля адреси знаходження «кулл-центру» сторонніх осіб, чим забезпечувала безперешкодну злочинну діяльність угрупування. «Начальник служби безпеки» підпорядковувався та звітував «директору кулл-центру».
В чіткий ієрархії злочинного угрупування «адміністрація кулл-центру» ділилась на «головного адміністратора» та підпорядкованих йому «адміністратора відділу холодників», «адміністратора відділу клоузерів» та «адміністратора кредитного відділу».
Так, «головному адміністратору» підпорядковані три «адміністратори відділів» та «робітники відділів», в його функції входило здійснення контролю за роботою «відділів кулл-центру», проведення загальних зборів учасників злочинного угрупування, висвітлення недоліків в злочинній діяльності кожного «робітника відділів», покладення штрафів за порушення правил внутрішньої дисципліни та розпорядку злочинної організації, проведення загальних навчань «робітників відділів» з визначенням лінії поведінки у нестандартній ситуації при вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину.
В свою чергу, в функції «адміністраторів відділів» входило здійснення контролю за «робітниками свого відділу», навчання останніх відповідної побудови розмови з потерпілих та введення їх в оману, з метою заволодіння їх коштами, заміна своєї ланки в схемі вчинення шахрайства при виникненні нестандартної ситуації.
Згідно єдиного злочинного плану, з метою складання у потерпілого хибного враження про те, що він дійсно спілкується з робітниками банківської установи, безпосередні учасники вчинення шахрайства ділились на ланки - «холодників», «клоузерів» та «кредитний відділ».
Так, члени злочинного угрупування, які входили до «відділу холодників», дзвонили потерпілим, заздалегідь отримавши від співорганізаторів злочинної організації перелік номерів мобільних телефонів з даними їх власників, за допомогою SIP-телефонії, представляючись робітниками банківської установи, вводили останніх у оману та в ході розмови повинні були розташувати потерпілого до себе, приспати пильність, переконати в тому, що потерпілий дійсно розмовляє з робітником банку та отримати від нього номер його банківської картки. Після цього, розмову з потерпілим продовжував член злочинного угрупування, який входив до «відділу клоузерів».
Продовжуючи розмову з потерпілим, «клоузер» повинен був переконати потерпілого, що за його даними надійшла заява до банківської установи на отримання позики, яка погоджена та грошові кошти переведені на резервний банківський рахунок, тобто знаходяться між кредитором та отримувачем. Далі, розмову з потерпілим продовжував член злочинного угрупування, який входив до «кредитного відділу».
З метою досягнення єдиного злочинного результату, член злочинного угрупування, який входив до «кредитного відділу» запевняв потерпілого в необхідності отримання ним позики - для того, щоб позику на його ім`я не отримали сторонні особи, йому необхідно подати аналогічну заяву (до справжньої банківської установи) та самому отримати позикові кошти, після чого перерахувати їх на особистий рахунок банківської установи, тобто повернути позику.
Отримавши згоду від потерпілого, розмову з ним продовжував «клоузер», який повідомляв номер банківського рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.
Таким чином, введений в оману потерпілий за допомогою інтернет-банкінгу звертається до банківської установи з заявою на отримання «швидкої» позики та отримує грошові кошти на свій банківський рахунок, після чого перераховує їх на банківський рахунок, який належить невстановленому учаснику злочинної організації.
У разі відмови потерпілого в отриманні позики, завданням «клоузера» є отримання даних cvv (cvc) коду його банківської картки та іншої особистої інформації, що дає можливість через інтернет-банкінг, пояснюючи потерпілому, що йде списання грошових коштів за банківські послуги, перерахувати гроші, які знаходяться на банківському рахунку потерпілого, на оплату послуг, у тому числі за послуги міжнародним медіасервісом «Megogo», користуванням мережею Інтернет, тощо.
Так, з метою незаконної організації діяльності «кулл-центру», члени злочинної організації облаштували три зали приміщення, в яких були обладнані як робочі місця «холодників», «клоузерів», «робітників кредитного відділу», так і робочі місця співорганізаторів злочинного угрупування. Придбавши комп`ютерну техніку та супутнє обладнання, члени злочинної організації інсталювали спеціальне програмне забезпечення, необхідне для здійснення злочинного умислу та підключили SIP-телефонію. Водночас, обладнали у кожному залі комп`ютерну мережу з доступом комп`ютерів усіх «відділів кулл-центру» до одного сервера таким чином, щоб з головного серверу за допомогою цієї мережі, здійснювався доступ до кожного комп`ютеру, на якому розміщено програмне забезпечення.
З метою полегшення керівництва і координації діяльності злочинної організації та швидкого доведення вказівок організаторів до учасників злочинного угрупування, створили дві групи в месенджері «Telegram», єдині для всіх учасників злочинної організації, доступ до одної з яких знаходився на робочому комп`ютері, доступ до іншої здійснювався за допомогою мобільних телефонів.
До першої групи в месенджері «Telegram» від співорганізаторів злочинної організації надходили перелік з особистими даними потерпілих, номерами мобільних телефонів і місцем мешкання останніх та номер банківського рахунку невстановленого учасника злочинної організації, на який потерпілий, введений в оману, перераховував власні грошові кошти.
За допомогою другої групи в месенджері «Telegram» організатори злочинного угрупування контролювали та координували час прибуття та відбуття з приміщення учасників злочинної організації та інші питання, пов`язані з загальною діяльністю «кулл-центру».
Далі, для забезпечення функціонування організованого ними «кулл-центру», співорганізатори злочинного угрупування підшукали інших учасників злочинної організації, які виконували функції «адміністрації», «служби безпеки», «холодників», «клоузерів», «робітників кредитного відділу» ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яким роз`яснили їх ролі у злочинній діяльності угрупування та мету злочинної організації незаконне збагачення за рахунок коштів, отриманих шляхом обману та зловживання довірою від потерпілих, таким чином попередньо зорганізувавшись у стійке ієрархічне об`єднання для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації.
З метою унеможливлювання ідентифікації особи та в подальшому викриття правоохоронними органами, співорганізатори злочинної організації назвались іншим учасникам злочинного угрупування вимишленими іменами, а саме: ОСОБА_10 - «Джабраіл», ОСОБА_12 - « ОСОБА_20 », ОСОБА_11 « ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ».
У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та завдання кожного члена організації були розподілені наступним чином:
ОСОБА_9 , обравши собі роль керівника злочинної організації та визначивши вчинення злочину, як основного джерела для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування та функціонування структурних підрозділів та злочинної організації в цілому, діючи з прямим умислом корисливим мотивом у складі організованої ним злочинної організації, згідно розробленого ним плану, відомого всім учасникам, для заволодіння чужим майном шляхом шахрайства розробив єдиний злочинний план та способи його реалізації, доводив ці дані до відома керівників напрямів діяльності злочинної організації, які у подальшому доводили їх до персоналу «відділів кулл-центру», розподіляв між членами злочинної організації їх обов`язки, встановивши певну ієрархію, порядок підпорядкування членів організації їх лідеру та один одному.
Відповідно до заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 , як учасник злочинної організації виконував функції «адміністратора відділу клоузерів», здійснював контроль за учасниками злочинної організації, які виконували функції «клоузерів», проводив навчання останніх відповідної побудови розмови з потерпілими та введення їх в оману, з метою заволодіння їх коштами, заміняв ланку «клоузерів» в схемі вчинення шахрайства при виникненні нестандартної ситуації, отримував незаконний дохід від скоєння злочину.
Крім того, у вказаній злочинній організації ОСОБА_9 було встановлено чітку ієрархію між усіма учасниками злочинної організації, а саме «холодники», «клоузери» та «кредитний відділ» підпорядковувалися своїм адміністраторам, у тому числі ОСОБА_8 , проходили у них навчання та зверталися для вирішення нагальних питань, пов`язаних з протиправною діяльності злочинної організації. В свою чергу адміністратори відділів, у тому числі ОСОБА_8 , підпорядковувались «головному адміністратору» ОСОБА_14 , звітували про злочинну діяльність кожного члена свого відділу. «Директору кулл-центру» були підпорядковані «головний адміністратор» ОСОБА_14 , «адміністратори відділів», у тому числі ОСОБА_8 , «холодники», у тому числі ОСОБА_17 , «клоузери», у тому числі ОСОБА_16 , «кредитний відділ», у тому числі ОСОБА_18 , «начальник служби безпеки» ОСОБА_15 , «служба безпеки» ОСОБА_19 , які виконували його вказівки та дотримувались встановлених правил та чіткої дисципліни. В свою чергу співорганізатори злочинного угрупування «директор» ОСОБА_10 та «головний бухгалтер кулл-центру» ОСОБА_11 підпорядковувалися та звітували ОСОБА_12 , найбільш наближеній до ОСОБА_9 особі, якій останній делегував функції свого «заступника». Усім учасникам злочинної організації повідомлялось, що керівником злочинної організації є ОСОБА_9 , який приймає остаточні рішення, стосовно «працевлаштування», «звільнення», «виплати заробітної платні», фінансування діяльності окремих підрозділів злочинної організації та її керування в цілому. Співорганізатори ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звітували та підпорядковувалися безпосередньо підпорядковувалися та звітували ОСОБА_9 , який здійснював загальне керування як шляхом особистого спілкуванням з кожним із керівників окремого напрямку чи структурного підрозділу, забезпеченням останніх «робочим місцем», так і проведенням загальних зборів між керівниками, з метою організації роботи «кулл-центру» та надання вказівок, які у подальшому доводилися керівниками іншим учасникам злочинної організації.
Злочинна організація характеризувалася попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення особливо тяжких злочинів та забезпечення діяльності окремих структурних підрозділів, стабільністю, згуртованістю та стійкістю свого складу, тривалістю постійної злочинної діяльності, домовленістю і готовністю до постійного вчинення злочинів кожним із учасників групи, отриманням матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі та чітко розмежованої та встановленої ієрархії.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, учасники очолюваної і керованої ОСОБА_9 , злочинної організації, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи у період з 2020 року по липень 2021 року на території м. Одеси, підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, приблизно у 2020 році, більш точний час не встановлено, організатори злочинної організації, діяльність якої направлена на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у приміщенні під номером АДРЕСА_2 , забезпечили членів зазначеної злочинної організації, яка діяла у м. Одесі під керівництвом ОСОБА_9 , необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, з доступом до мережі Інтернет, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми та SIP-телефонія.
Далі, на виконання злочинного плану, 26.07.2021 року до групи в месенджері «Telegram», єдиної для всіх учасників злочинної організації, доступ до якої знаходився на робочих комп`ютерах «кулл-центру», від організаторів злочинного угрупування надійшов перелік з номерами мобільних телефонів, місцем мешкання та особистими даними осіб потенційних потерпілих, серед яких знаходились відомості щодо ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діючи узгоджено, згідно єдиного плану та розподілу ролей в схемі скоєння шахрайства злочинної організації ОСОБА_9 , з метою досягнення єдиного злочинного результату заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, учасники злочинного угрупування ОСОБА_8 та дві невстановлених досудовим розслідуванням особи, отримавши зазначений перелік, вибрали у якості предмету свого злочинного посягання майно ОСОБА_24 .
Після чого, невстановлений досудовим розслідуванням учасник злочинної організації, виконуючий функції «холодника», за допомогою SIP-телефонії здійснив виклик на номер мобільного телефону ОСОБА_24 .
В ході телефонної розмови, з метою досягнення єдиного злочинного результату, направленого на заволодіння майном ОСОБА_24 шляхом шахрайства, учасники злочинного угрупування ОСОБА_8 та дві невстановлених досудовим розслідуванням особи, представились ОСОБА_24 співробітниками банківської установи «Сбербанк Росії», чим ввели останнього в оману.
Далі, з метою складання у потерпілого хибного враження про те, що він дійсно спілкується з робітниками банківської установи, почергово приймали участь у розмові з потерпілим, у якості «спеціаліста фінансового відділу», «начальника відділу фінансової групи фінансового відділу» та «спеціаліста відділу кредитування».
В ході розмови з потерпілим, учасники злочинного угрупування ОСОБА_8 та дві невстановлені досудовим розслідуванням особи, здійснювали на ОСОБА_24 психологічний вплив, який виразився в систематичному чергуванні та повторенні одних й тих самих питань (щодо передачі номеру банківської картки та її ПІН-коду, паролю та логіну для входу до інтернет-банкінгу стороннім особам, вимоги підтвердження заяви на отримання позики) та повідомлення інформації (щодо погодження банківською установою заяви на отримання позики та переказу грошових коштів з його банківського рахунку на ім`я сторонніх осіб). При цьому, у залежності від відповіді та настрою потерпілого, маніпулювали його діями, вимагаючи надати номер та cvv (cvc) код його банківської карти, вказати строк її дії та подати заяву на отримання кредиту в особистому кабінеті клієнта банківської установи.
Так, невстановлений досудовим розслідуванням учасник злочинної організації, виконуючий функції «холодника» представившись ОСОБА_24 «спеціалістом фінансового відділу» банківської установи «Сбербанк Росії» повідомив, що до банківської установи надійшов запит щодо неодноразового переказу грошових коштів з банківської картки ОСОБА_24 на ім`я « ОСОБА_25 », запросив підтвердження переказу, та для підтвердження, що він є клієнтом банківської установи, він повинен пройти систему ідентифікації особи, яка полягає в передачі реквізитів особистої банківської картки та балансового залишку грошових коштів на банківському рахунку, який обслуговує ця картка.
Будучи введений в оману, ОСОБА_24 передав невстановленому досудовим розслідуванням учаснику злочинної організації зазначені відомості, після чого, згідно єдиного плану злочинного угрупування, розмову з ним продовжив учасник злочинної організації ОСОБА_8 , який згідно відведеної йому ролі, виконував функції «клоузера».
В ході розмови учасник злочинної організації ОСОБА_8 , представившись ОСОБА_24 «керівником відділу фінансової групи центрального банку Російської Федерації», запевнив потерпілого, що від його імені надійшла заява до банківської установи на отримання позики, яка погоджена та під хибними приводами, а саме для безкоштовного підключення двофазного захисту банківської картки, зловживаючи довірою ОСОБА_24 , дізнався від нього наявну кількість банківських карт, їх цільове призначення, суму грошових коштів на банківському рахунку, який обслуговує наявна банківська карта, строк дії та її cvv (cvc) код.
Згодом, на мобільний телефон ОСОБА_24 надійшло повідомлення про те, що банківська картка, яка обслуговує його банківський кредитний рахунок заблокована банківською установою.
З метою доведення злочинного умислу до кінця, учасник злочинної організації ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_24 , що запобігти заволодінню сторонніми особами його кредитними коштами необхідно негайно звернутися з заявою про отримання позики до банківської установи, отримати позику, зняти грошові кошти та перерахувати їх на резервний рахунок банківської установи «Сбербанк Росії».
Після чого, в розмову з потерпілим вступив невстановлений досудовим розслідуванням учасник злочинної організації, який виконував функції «кредитного відділу», запевнив потерпілого в необхідності отримання ним позики та контролював його поведінку, супроводжуючи у телефонному режимі до банківської установи.
У той же день, потерпілий ОСОБА_24 , будучи впевненим, що розмовляє з співробітниками банківської установи, виконуючи вказівки учасників злочинного угрупування, направився до відділу АТ «Альфа-банк», яке розташоване по вул. Тюляєвій, 36/3 у пос. Індустріальному, який входить до міського округу м. Краснодар Російської Федерації, де отримав позику у розмірі 70 000 російських рублів та банківську картку, яка обслуговує кредитний банківський рахунок.
Отримавши від потерпілого відомості щодо номеру кредитної банківської карти, строку дії та її cvv (cvc) коду, учасник злочинної організації ОСОБА_8 , згідно відведеної ролі, діючи умисно, з корисливих намірів, направлених на досягнення єдиної мети злочинної організації, використовуючи відомості, отримані шляхом обману та зловживання довірою потерпілого, за допомогою відповідних програм, встановлених на комп`ютерному обладнанні, через Інтернет-банкінг увійшов до особистого кабінету клієнта банківської установи - ОСОБА_24 , та здійснив незаконну операцію по переказу грошових коштів з особистого банківського рахунку потерпілого через систему електронних платежів «Google Pay», заволодівши таким чином грошовими коштами потерпілого ОСОБА_24 в розмірі 70000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 26.07.2021 року за даними Національного банку України становить 25734,8 гривень.
Таким чином, ОСОБА_8 за сукупністю злочинів підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинені шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією.
28.07.2021 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та 29.07.2021 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України.

30.07.2021 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_26 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 . Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування останнього від органів досудового розслідування та суду; знищення або зміни речових доказів та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді клопотання про обрання запобіжного заходу задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.09.2021 року, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави.

Не оскаржуючи обґрунтованість підозри, захисник вказує на те, що ризики переховування підозрюваного від слідства та суду, знищення речових доказів та здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні прокурором не доведено, а неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного слідчим та прокурором не обґрунтовано. Захисник також зазначає про неврахування слідчим суддею особи ОСОБА_8 , який має місце мешкання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, є раніше не судимою особою.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 відмовився від висловленої в апеляційній скарзі вимоги щодо здійснення апеляційного розгляду в присутності підозрюваного ОСОБА_8 , а останній не звертався до апеляційного суду із клопотанням про розгляд апеляційної скарги в його присутності. За наведених підстав апеляційний розгляд здійснено без участі підозрюваного.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, врахував кількість епізодів, суспільно-небезпечний характер, наслідки вчинення та ступінь організації вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; вчинити незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним заступником начальника відділу і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень апеляційним судом встановлено таке.
У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_27 ; протоколу огляду мобільного телефону потерпілого ОСОБА_27 з додатками, згідно якому виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_28 ; протоколу огляду мобільного телефону потерпілого ОСОБА_28 з додатками, згідно якому виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; заяви про вчинення кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_24 з додатками, згідно яким виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; довідки банківської установи «Альфа Банк» № 0005/ф47-01-010-92/2462, згідно якій клієнт банківської установи ОСОБА_24 отримав позику у сумі 70 000 російських рублів; протоколу допиту свідка ОСОБА_29 , згідно якому встановлено учасників злочинної організації та схеми вчинення шахрайства; оглянутими та долученими до матеріалів кримінального провадження речовими доказами, а саме: навчальні матеріали - «спічі» злочинної організації, згідно якому встановлені схеми вчинення шахрайства учасниками злочинної організації, та іншим; протоколу огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_29 з додатками, згідно якому виявлена група в месенджері «Телеграм», яку створили організатори злочинного угрупування для всіх учасників злочинної організації; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якому свідок ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_8 , як «адміністратора відділу клоузерів»; протоколу за результатами проведення спостереження за місцем, згідно якому встановлено діяльність кулл-центру та учасники злочинної організації; протоколу про результати проведення аудіо, - відео контролю особи, згідно якому встановлено противоправну діяльність злочинної організації та її учасників; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо вчинив інкриміновані йому злочини: участь у злочинній організації та заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинені шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією.
За таких обставин, наявні в матеріалах, доданих до клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Стороною захисту обґрунтованість підозри не оскаржується.
Апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, санкція вказаних норм кримінального закону кожна окремо передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, їх специфіку, корисливий характер, кількість епізодів, ступінь організації вчинення, а також приймаючи до уваги, що досудовим слідством не встановлені всі речові докази, які можуть підтвердити причетність підозрюваного до інкримінованих злочинів, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вдатися до спроб знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілих та свідків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, зокрема передбаченого ч.2 ст.255 КПК України участь у злочинній організації, ступінь організації та суспільно-небезпечні наслідки, дають підстави на даній стадії досудового розслідування дійти висновку, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду, у відповідності до ч.4 ст.183 КПК, на законних підставах не визначив розмір застави.
Відповідно доводи захисника щодо можливості визначення підозрюваному мінімального розміру застави є неспроможними, з наведених вище мотивів.
Доводи захисника щодо позитивних характеристик підозрюваного апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки долучена характеристика ОСОБА_8 від 10.08.2021 року, за підписом селищного голови Таїровської селищної ради є посередньою, а характеристика від 30.07.2021 року за підписом ФОП ОСОБА_30 , з урахуванням періоду проходження декількох днів стажування, не можуть бути визнані належним доказом позитивної характеристики підозрюваного.
Твердження захисника про міцність та стійкість соціальних зв`язків підозрюваного апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки ОСОБА_8 неодружений, відомості про склад сім`ї суду не надано, підозрюваний не працевлаштований та лише рекомендований до зарахування на навчання до вищого навчального закладу.
Доводи захисника про недоведеність визначення ОСОБА_8 одним із організаторів злочинної організації, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного в інкримінованих йому злочинах, не перевіряється доведеність його ролі в злочинній організації, а лише встановлюється можлива причетність підозрюваного до вчинення злочину та законність обрання запобіжного заходу.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості підозри оголошеної ОСОБА_8 .
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації та проживання, є раніше не судимим, та рекомендований до вступу до вищого навчального закладу Одеського державного аграрного університету, однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжких злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4