КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві об`єднане кримінальне провадження №0009748, №0006395, №0009137 по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, осіб на утриманні не має, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10 вересня 1998 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 140, ст. 86-1 КК України на п`ять років позбавлення волі;
- 29 квітня 2004 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;
- 24 лютого 2012 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України на чотири роки позбавлення волі;
- 22 грудня 2016 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 04 травня 2006 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з випробувальним терміном два роки;
- 03 грудня 2007 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання на підставі ст. 71 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;
- 22 грудня 2016 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком суду:

- ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі;

- ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві власності. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 2 000 грн.;

Також, постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 49 100 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 12липня 2017 року в період часу з 02:15 год. по 03:30 год. заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , пошкодивши вікно будинку, та проникнувши до нього, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: телевізор марки «Samsung» вартість якого становить 10 000 грн. 00 коп., телевізор марки «Philips» вартість якого становить 10 000 грн. 00 коп., норкову шубу вартість якої становить 20 000 грн.00 коп., цифрова фотокамера марки «Nikon Coolpix s3300» вартість якого становить 600 грн., годинник «Philips Patec» вартість якого становить 7 500 грн.00 коп., ніж туристичний «Спутник» модель 8 «225*34» вартість якого становить 300грн., кулон бурштиновий вартість якого становить 300 грн.00 коп., намисто з перлин вартість якого становить 300 грн.00 коп., мобільний телефон марки «Samsung» вартість якого становить 100 грн.00 коп. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдали потерпілому ОСОБА_13 , матеріальної шкоди на загальну суму 50 000 грн. 00 коп.
Крім того ОСОБА_10 10 вересня 2017 року приблизно о 00:30 год., перебуваючи за адресою: м. Київ проспект Науки 35, вступив у змову з невстановленою особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в ході чого у них виник умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, узгоджено підійшли до ОСОБА_12 та почали провокувати конфлікт.
Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_10 , з кишені дістав розкладний ніж та направив його в сторону потерпілого, при цьому пригрозив фізичною розправою, в цей час невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи згідно відведеної їй ролі обшукувала потерпілого та дістала з кишені мобільний телефон марки «Нокіа» 3720, вартістю 100 грн. 00 коп.; срібний хрестик, вартістю 50 грн. 00 коп. Забравши вказані речі невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження з місця події зникла. В свою чергу, ОСОБА_10 продовжуючи злочинний умисел, знову пригрозив ножем ОСОБА_12 та наказав останньому віддати банківську карту та йти за ним до банкомату.
Перебуваючи поряд із банкоматом ОСОБА_10 вставивши карту в банкомат, знову пригрозив ножем, який тримав у руці, направленій в сторону потерпілого та витребував пін код до карти, отримавши пін код зняв грошові кошти в сумі 1500 грн. 00 коп. після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_10 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, завдали матеріальної шкоди потерпілому на суму 1650 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій її підзахисного просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши останньому покарання до семи років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 просить врахувати, те, що ОСОБА_10 свою вину у вчиненому визнав частково та щиро розкаюється, а також, що від вчинених ним дій серйозних наслідків не настало.

При цьому, апелянт звертає увагу, що прокурор просив призначити ОСОБА_10 покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі, що на її думку, вплинуло на суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду в частині визнання його винуватості за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Згідно доводів апеляційної скарги, вирок суду в частині визнання його винуватості за ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтується на неналежних і недопустимих доказах. Зокрема показання потерпілого ОСОБА_13 , на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги оскільки він не був очевидцем події. Що стосується показань свідка ОСОБА_14 , то як зазначає апелянт, в основу обвинувального вироку були покладенні показання надані ОСОБА_14 в ході досудового розслідування, а не під час допиту в суді першої інстанції.

Що стосується інших доказів по справі, то як зазначає ОСОБА_11 вони не містять відомостей, які б беззаперечно вказували на те, що він вступив з ОСОБА_10 в злочинну змову на таємне викрадення чужого майна з проникненням у жито, і що саме він вчинив ці дії.

Ті обставини, що викрадені у ОСОБА_13 речі він здав у ломбард, не доводять його винуватості за пред`явленим обвинуваченням, оскільки сам обвинувачений ОСОБА_10 з цього приводу дав послідовні і узгодженні пояснення, які суд першої інстанції не прийняв до уваги.

Крім того, апелянт просить врахувати, що обвинувальний акт відносно нього не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема не містить найменування кримінального провадження, в ньому відсутні анкетні дані потерпілого ОСОБА_13 , а наявні в ньому відомості про попередні судимості ОСОБА_11 в подальшому стали підставою для упередженого щодо нього ставлення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги, а також заперечення прокурора проти задоволення поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_8 не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб поєднане з проникненням у житло.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює. Також судом першої інстанції не встановлено обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинені ОСОБА_10 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких, поєднані з проникненням у житло та погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи і характеризуються підвищеним рівнем суспільної небезпеки. Крім того, ОСОБА_10 не працює, суспільно корисною працею не займається, неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічні злочини, проте належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, у вчиненому не розкаявся та свою вину визнав

частково. Обставини, які пом`якшують покарання, колегією суддів не встановлено.
Таким чинам, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна

Призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_10 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що на розмір призначеного ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання вплинула позиція прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 з приводу того, що оскаржуваний вирок в частині визнання його винуватості за ч. 3 ст. 185 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року визнано доведеним, що ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб поєднане з проникненням у житло за наступних обставин.
ОСОБА_10 12 липня 2017 року в період часу з 02:15 год. по 03:30 год. заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , пошкодивши вікно будинку, та проникнувши до нього, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: телевізор марки «Samsung» вартість якого становить 10 000 грн. 00 коп., телевізор марки «Philips» вартість якого становить 10 000 грн. 00 коп., норкову шубу вартість якої становить 20 000 грн.00 коп., цифрова фотокамера марки «Nikon Coolpix s3300» вартість якого становить 600 грн., годинник «Philips Patec» вартість якого становить 7 500 грн.00 коп., ніж туристичний «Спутник» модель 8 «225*34» вартість якого становить 300грн., кулон бурштиновий вартість якого становить 300 грн.00 коп., намисто з перлин вартість якого становить 300 грн.00 коп., мобільний телефон марки «Samsung» вартість якого становить 100 грн.00 коп. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдали потерпілому ОСОБА_13 , матеріальної шкоди на загальну суму 50 000 грн. 00 коп.
Дії ОСОБА_11 кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб поєднане з проникненням у житло.
Свої висновки про наявність в діях ОСОБА_11 складу вказаного кримінального правопорушення суд першої інстанції зробив на підставі досліджених доказів у їх сукупності, а саме:

- показань потерпілого ОСОБА_13 , згідно яких він в липні 2017 року перебував у відпустці у м. Львів. Його дружина знаходилася у матері у Хмельницькій області. З 11 на 12 липня 2017 року йому подзвонив сусід, який живе навпроти і сказав, що у нього відкрита калитка і на клумбі лежить скло. Він попросив сусіда подивитися. Сусід зайшов та пояснив, що в комірчину відкрите вікно і в будинку все перевернуте. Після чого він повернувся додому приблизно о 11 год. 30 хв. та викликав поліцію. Попросив сусіда, надати йому записи із відеокамер і в той же вечір сусід надав відеозаписи. При перегляді відеозапису було видно, що о 03 год. ночі із-за дерева виходить силует людини із ліхтариком в зубах, а в руках несе телевізор, через декілька секунд знову із-за дерева з`являється силует другої людини і несе в руках другий телевізор, коли силуети людей доходять до меж знімання відеокамери, виходять ще двоє хлопців, він, потерпілий , впізнав хлопця, що живе на вул. Цимбалів Яр, а саме ОСОБА_14 . Пізніше, при зустрічі ОСОБА_14 назвав тих двох хлопців із відео, що вчинили крадіжку , а саме що це ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Потім він переглянув відео і сам впізнав ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Саме із його подвір`я вийшло двоє осіб, а на зустріч їм йшли ще двоє, один з яких ОСОБА_14 . Телевізори в ломбарді здали на прізвище ОСОБА_11 . На відеозаписі чітко не видно обличчя ОСОБА_11 , але він його впізнає.
- показаннями свідка ОСОБА_14 згідно яких, в липні 2017року він в нічний час з товаришем йшов по вул.. Ціолковського в м.Києві. Побачив ОСОБА_11 , який ніс телевізора, та ще одного чоловіка, який також ніс телевізор.
-протоколу про прийняття заяви від ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення - крадіжки з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

- протоколу огляду місця події від 12 липня 2017 року, а саме - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

- протоколу здійснення перегляду відеозапису та вивчення знятої інформації від 25 вересня 2017 року, згідно якого в присутності свідка ОСОБА_14 здійснено перегляд відеозапису з камери спостереження, встановленої за адресою: АДРЕСА_4 . На відеозаписі зафіксовано двох чоловіків, кожен з чоловіків у руках несе плазмовий телевізор. Свідок ОСОБА_14 впізнав цих осіб як ОСОБА_15 та ОСОБА_10
- довідки ПТ«ломбард парус», та ПТ «Ломбард юніон», про надання послуг ОСОБА_10 та ОСОБА_11

- даними протоколу обшуку від 16 серпня 2017 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 .

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Що стосується показань обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу того, що він сам виніс речі з будинку та випадково зустрів ОСОБА_11 , якого попросив здати до ломбарду викрадені ним речі, то вони спростовуються вище наведеними доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_13 , згідно яких, під час перегляду запису з камери відеоспостереження він бачив, що в ніч з 11 на 12 липня 2017 року о 03 год. із-за дерева виходить силует людини із ліхтариком в зубах, а в руках несе телевізор, через декілька секунд знову із-за дерева з`являється силует другої людини і несе в руках другий телевізор, коли силуети людей доходять до меж знімання відеокамери, виходять ще двоє хлопців, він, потерпілий , впізнав хлопця, що живе на вул. Цимбалів Яр, а саме ОСОБА_14 ; показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких він в липні 2017 року в нічний час з товаришем йшов по вулиці Ціолковського в м. Києві та побачив ОСОБА_11 , який ніс телевізор, та ще одного чоловіка, який також ніс телевізор; протоколом здійснення перегляду відеозапису та вивчення знятої інформації від 25 вересня 2017 року, згідно якого в присутності свідка ОСОБА_14 здійснено перегляд відеозапису з камери спостереження, встановленої за адресою: м. Київ вул. Ціолковського 42. На відеозаписі зафіксовано двох чоловіків, кожен з чоловіків у руках несе плазмовий телевізор. Свідок ОСОБА_14 впізнав цих осіб як ОСОБА_15 та ОСОБА_10 .
При цьому свідок ОСОБА_14 допитувався в судовому засіданні суду першої інстанції та дав показання, які в сукупності з іншими доказами по справі вказують на наявність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи ОСОБА_11 з приводу того, що показання потерпілого ОСОБА_13 не можуть бути визнані належними доказами, оскільки він не є безпосереднім очевидцем події, оскільки у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства дані обставини вказують лише на те, що надані потерпілим ОСОБА_13 показання є похідними доказами у справі, про те не можуть бути визнані з цих підстав неналежними доказами.

Що стосується посилань ОСОБА_11 на невідповідність обвинувального акта щодо нього вимогам ст. 291 КПК України, то слід зазначити, що у відповідності до ст. 314 КПК України, дані обставини перевіряються судом на стадії підготовчого судового засідання.

За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , без зміни.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3