Справа № 347/1781/21
Провадження № 1-кп/347/261/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , заявлене в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України, про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України.

15.11.2021 року до суду надійшло клопотання від прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою, яке мотивоване тим, що ухвалою суду від 22.09.2021 року відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.11.2021 року включно.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.06.2020 року в нічну пору доби ОСОБА_4 , перебував у селі Старий Косів, Косівського району, Івано-Франківської області, де, наблизившись до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про право на спадщину №2500 від 14.11.2007, виданого Косівською державною нотаріальною конторою, є ОСОБА_6 , в якому на той час на правах найму житла проживала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що вказане приміщення перебуває у власності іншої особи, та в нього відсутнє будь-яке право на безперешкодне входження до вказаного приміщення, ОСОБА_4 не?отримавши згоди та дозволу ані від власника, ані від особи, у користуванні якої перебуває житловий будинок на безперешкодний вхід до житла, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету розбив скло у віконному отворі вхідних дверей житлового будинку, та всупереч волі власника та користувача житлового приміщення незаконно проник до житла.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Крім цього, 04.06.2021 року близько 02:10 години ОСОБА_4 , перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до приміщення спальні, де на той час перебувала ОСОБА_7 , яка проживала у вказаному будинку на підставі договору найму житла, де, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс декілька ударів кулаками рук в різні ділянки тіла ОСОБА_7 , в наслідок чого остання впала на підлогу.

Відтак, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою вчинення дій сексуального характеру, схопив своєю рукою ОСОБА_7 за волосся та тримаючи в другій руці столовий предмет (металеву ложку), неодноразово погрожував вбивством потерпілій і примушував її до вступу із ним у статевий зв`язок, при цьому із застосуванням фізичної сили намагався зняти її верхній одяг та доторкнутись до статевих органів потерпілої.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою вчинення дій сексуального характеру, почав перетягувати ОСОБА_7 за волосся у приміщення коридору житлового будинку. При цьому, потерпіла стала чинити активний опір з метою захисту від насильницьких дій ОСОБА_4 . Відтак, останній різко штовхнув потерпілу, від чого остання не втрималась на ногах, втратила рівновагу та при падінні вдарилась головою об стіну у приміщенні коридору. Після цього ОСОБА_4 , схопив за волосся ОСОБА_7 , вчиняючи дії сексуального характеру, почав тягнути в спальню, під час чого неодноразово погрожував їй фізичною розправою та примушував до вступу із ним у статевий зв`язок.

Внаслідок вчинення ОСОБА_4 насильницьких дій сексуального характеру (сексуального насильства) потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, які відповідно до висновку №79 експерта Косівського міжрайонного відділення Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 22.06.2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної?згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.153 КК України

26.06.2021 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, відноситься до категорії проступку, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.153 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом Конвенція), а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (надалі за текстом ЄСПЛ).

Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).

Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

Враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілу, свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення (обвинувачений раніше вчиняв злочини проти статевої свободи, а наразі, зі слів прокурора, здійснюється судове кримінальне провадження в Івано-Франківському міському суді відносно ОСОБА_4 за насильницький злочин проти власності розбій, в межах якого ОСОБА_4 ухилявся від суду та його було оголошено в розшук), що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Суд вважає, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували щодо обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт, який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_8 не знав про оголошення його у розшук, не одержував повісток, що не є підтвердженням його ухилення від слідства та суду; посилаючись також на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого (хронічні захворювання: цукровий діабет ІІ ступеня) та неналежні умови лікування в установі виконання покарань.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України, до Косівського районного суду спрямовано обвинувальний акт, по матеріалах якого судом здійснюється судове провадження, яке з об`єктивних причин не вдалося завершити до закінчення терміну міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого ухвалою суду від 22.09.2021 року.

Дослідивши матеріали обвинувального акту, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 06.07.2021 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у описовій частині якої зазначено обставини ухилення ОСОБА_4 від здійснення слідчих дій.

Постановою слідчого від 09.07.2021 року ОСОБА_9 було оголошено у розшук.

29.07.2021 року ОСОБА_4 був затриманий і цього ж дня ухвалою слідчого судді до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ще під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу 29.07.2021 року сторона захисту посилалась на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 . На цю ж обставину вона посилається під час розгляду даного клопотання судом, але доказів про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не надала.

Разом з тим, посилання сторони захисту на наявність хронічних захворювань у обвинуваченого та неможливість отримання належної медичної допомоги в умовах перебування під вартою суд оцінює критично, зважаючи на те, ОСОБА_4 має право та можливість отримувати медичну допомогу в установі виконання покарань, а забезпечення його лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації здійснюється відповідно до вимог законодавства України. Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами). Документів, що виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 суду не надано.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно із ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити чи сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого чи свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.153, ч.1 ст.162 КК України, а санкція ч.1 ст.153 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає.

Під час розгляду питання щодо обрання відносно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу суд враховує вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого (не одружений, не працевлаштований, з середньою освітою, не має утриманців, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини, але в силу ст.89 КК України вважається не судимим, наявність ряду судових проваджень відносно нього), відсутність джерела доходу, ризик ухилення від суду, продовження протиправної поведінки та впливу на потерпілу і свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), КПК України для обрання або для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою необхідна наявність підстав вважати, що ця особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, буде намагатися, або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інше.

Прокурором доведено наявність причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За правилами, ч.3 ст.331 КПК України: незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя, суд, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів враховує тяжкість покарання, що передбачає санкція інкримінованих обвинуваченому статей, те, що обвинувачений піддавався приводу та перебував у розшуку, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України: слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на насильницький характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, суд не визначає йому розмір застави.

Вислухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали обвинувального акту, зважаючи на те, що до спливу строку дії попередньої ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 завершити судовий розгляд кримінального провадження з об`єктивних причин не представляється можливим, а ризики, які враховувалися судом при обранні вказаного запобіжного заходу, на даний час не зникли і не зменшились, запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо - суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 331, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 Управління державної пенітенціарної служби України.

Строк тримання під вартою рахувати з 19.11.2021 року до 17.01.2022 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних прокурорів Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7-и днів з дня її оголошення через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1