Справа № 368/706/20
УХВАЛА
Іменем України

"30" грудня 2020 р. м. Кагарлик Київської області

Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик кримінальне провадження за скаргою ОСОБА_3 , яка подана в порядку ст. 303 КПК України, - на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

07.07.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_3 , яка подана в порядку ст. 303 КПК України, - на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, в якій скаржник просить суд винести ухвалу, якою:
- зобов`язати слідчого Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області невідкладно зареєструвати подане ОСОБА_3 звернення про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цим зверненням про вчинення злочину досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.
- витребувати з Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області матеріали перевірки за зверненням ОСОБА_3 .
Свої вимоги, які викладені в прохальній частині скарги, скаржник вмотивовує наступними обставинами справи та нормами права:
ОСОБА_3 було подано до Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП у Київської області заяву про вчинення невідомими особами кримінального правопорушення, що містять ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.

В поданій заяві йшлося про те, що Фермерське господарство «Теам» здійснює свою господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 . На вказаній території розташоване накриття загальною площею близько 240 кв.м. Під вказаним накриття зберігалось приблизно 60 куб.м. дерев`яної дошки, які належать особисто ОСОБА_3 та зберігались на території його господарства. Дані дерев`яні матеріали вже тривалий час зберігались та ними ніхто не цікавився. Також, на адресу голови Фермерського господарства «Теам» ОСОБА_3 не надходило від будь-кого будь-яких погроз, зокрема і погроз щодо підпалу будь-якого його майна.

Однак, приблизно місяць тому почались відбуватись якісь незрозумілі для ОСОБА_3 речі та події. Зокрема, його працівники, а саме ОСОБА_4 , тел. НОМЕР_1 десь місяць тому повідомив, що до господарства на службовому автомобілі «Рено» приїздили працівники Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області. Працівники поліції зокрема на службовому автомобілі заїхали на територію господарства по провул. Серпневому, 8 до розташованого там накриття із вищезгаданими дерев`яними дошками. На території працівники поліції проводили фотозйомку із залученням ОСОБА_4 , а саме фотографували його з якимось листочком на фоні накриття із дошками. Вказані дії працівників поліції здійснювались без попередження та згоди власника, зокрема ОСОБА_3 . Також, після даного випадку ОСОБА_3 та його працівники неодноразово бачили як працівники поліції на службовому автомобілі ще декілька разів приїздили до території та знаходились там деякий час. На запитання, що працівників поліції цікавить та чому вони приїздять вони повідомили приблизно наступне: «як украдуть, то будемо знати що». Такі дії працівників поліції здались ОСОБА_3 досить дивними, але він не надав їм особливого значення.

Також, ОСОБА_3 один із його працівників повідомив про те, що йому здалося, що за ОСОБА_3 стежить поліція, оскільки одного разу він бачив як один із працівників поліції на власному автомобілі спочатку стояв біля господарства, а коли ОСОБА_3 поїхав, то автомобіль поїхав за ним.

Як було вказано вище, всі вказані події відбувались десь протягом останнього місяця, але ОСОБА_3 не надавав їм особливого значення, проте передчував що щось може трапитись.

29.03.2020 р. близько 1 години ночі на мобільний телефон ОСОБА_3 зателефонував інспектор ДСНС ОСОБА_5 , а через кілька хвилин невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_6 та повідомили, що на території його господарства пожежа. Після телефонного дзвінка ОСОБА_3 відразу поїхав на місце пожежі. Приїхавши до господарства ОСОБА_3 побачив, що горять дерев`яні дошки під накриттям. На місце були викликані також працівники Кагарлицького PC ГУ ДСНС у Київській області, які проводили гасіння пожежі. Гасіння проводилось всю ніч, майже до 8 години ранку. Пожежа була настільки значною, що згоріли всі дерев`яні дошки та все накриття під якими вони стояли. Також, працівниками ДСНС були витрачені значні ресурси для гасіння пожежі, оскільки пожежа була дуже сильною.

Після гасіння пожежі працівники ДСНС висловили припущення, що пожежа сталась через підпал, оскільки інших ознак, які б вказували на випадкове загоряння, не було. Крім того, територія де знаходились накриття і дошки огороджена та заасфальтована. А тому, вогонь міг бути занесений тільки ззовні невідомими особами.

На місце пожежі були викликані працівники Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, які почали переконувати ОСОБА_3 в тому, що немає сенсу порушувати кримінальне провадження та писати заяву про підпал, оскільки невідома причина загоряння, а тим більше встановити осіб, які причетні до підпалу буде досить важко. Тому, працівники поліції запропонували ОСОБА_3 написати заяву про те, що він не наполягає на розслідуванні пожежі. Не знаючи дійсних причин пожежі та не розуміючи наслідків такої заяви ОСОБА_3 підписав її, після чого працівники поліції поїхали.

30.03.2020 р. для з`ясування причин пожежі ОСОБА_3 звернувся до Кагарлицького PC ГУ ДСНС у Київській області, де йому було надано акт про пожежу від 29.03.2020 p., складений провідним інспектором ОСОБА_5 , відповідно до якого причиною пожежі вказано підпал.

Це свідчить про те, що хтось навмисно здійснив підпал з метою заподіяння шкоди майну ОСОБА_3 , орієнтовний розмір якої становить 372920 гривень.

Як передбачено диспозицією ч. 2 ст. 194 КК України умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки карається позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Виходячи з положень КК України в діях осіб, які на даний час не встановлені, що здійснили підпал, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 194 КК України.

Після подачі ОСОБА_3 звернення жодних дій, спрямованих на внесення наданих відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося.

Також, на заяву ОСОБА_3 жодної відповіді не було надано.

Скаржник вважає таку бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та нездійснення досудового слідства незаконною виходячи з наступного.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 303 КПК Україна на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Однак, слідчим Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП Київської області, всупереч ст. 214 КПК України, було допущено бездіяльність та не внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ОСОБА_3 вважає, що відомості, викладені в її заяві повинні були негайно, але не пізніше 24 години після подання заяви, вноситись до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а невчення таких відомостей грубо суперечить нормам КПК України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В той час, як передбачено ст. 60 КПК України, заявником є фізична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим, який має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію та подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

Згідно ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Згідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до вищевикладеного, керуючись ст. ст. 214, 303, 307 КПК України, - скаржник просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його скарги.

07.07.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений слідчий суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
24.12.2021 року слідчим суддею винесено ухвалу, згідно якої:
1. Відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 , яка подана в порядку ст. 303 КПК України, - на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

2. Призначено судове засідання за скаргою КП «УСПІХ», яка подана в порядку ст. 303 КПК України, - на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - на 12 год. 00 хв. 30.12.2020 року.
3. В судове засідання викликано учасників судового провадження:
- скаржника, - ОСОБА_3 ;
- слідчого СВ ВП № 1 (з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУ НП.
4. В порядку підготовки слухання кримінального провадження витребувано з Кагарлицького ВП № 1 (з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУ НП в Київській області матеріали по перевірці заяви ОСОБА_3 , яка ним була подана 30.03.2020 року.
5. Копію ухвали направлено учасникам судового провадження, які підлягають виклику в судове засідання.
В судове засідання, яке відбулося 30.12.2020 року, скаржник ОСОБА_3 , - не з`явився, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій скаржник просить суд слухати кримиінальне провадження без його участі, викладені в клопотанні підтримує в повному обсязі.
В судове засідання, яке відбулося 30.12.2021 року, прокурор - не з`явився, хоча повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується розпискою.

Відповідно, неявка прокурора в судове засідання, яке відбулося 30.12.2021 року не є поважною, та не є такою, яка перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті.

В судове засідання, яке відбулося 30.12.2020 року, слідчий не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
З огляду на вищевказані обставини суд визнав неявку слідчого неповажною, та, відповідно, такою, - яка не перешкоджає розгляду кримінального провадження за скаргою по суті скарги, - за наявними в матеріалах справи доказами.
Окрім того слідчим не надіслано на адресу суду матеріали по перевірці заяви ОСОБА_3 , яка ним була подана 30.03.2020 року.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалити судове рішення у виді ухвали на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в заяві скаржника, - задовольнити, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті), обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.
Перш за все зазначаю, що однією із засад проведення кримінального провадження, які зазначені в ст. 7 КПК України та ст. 22 КПК України, - є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Наголошую, що ні прокурор, ні слідчий в судове засідання не з`явилися, не надали до слідчого судді кримінальне провадження з метою його огляду в судовому засіданні, а тому рішення прийнято лише на підставі скарги та доданих до неїх документів, а тому слдід вважати доведеними обставини справи, які зазначені скаржником в скарзі (так як вони не спростовані в судовому засіданні ні проукрором ні слідчим), а саме:
30.03.2020 року скаржником, - ОСОБА_3 було подано до Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП у Київської області заяву про вчинення невідомими особами кримінального правопорушення, що містять ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.

В поданій заяві йшлося про те, що Фермерське господарство «Теам» здійснює свою господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 . На вказаній території розташоване накриття загальною площею близько 240 кв.м. Під вказаним накриття зберігалось приблизно 60 куб.м. дерев`яної дошки, які належать особисто ОСОБА_3 та зберігались на території його господарства. Дані дерев`яні матеріали вже тривалий час зберігались та ними ніхто не цікавився. Також, на адресу голови Фермерського господарства «Теам» ОСОБА_3 не надходило від будь-кого будь-яких погроз, зокрема і погроз щодо підпалу будь-якого його майна.

Однак, приблизно місяць тому почались відбуватись якісь незрозумілі для ОСОБА_3 речі та події. Зокрема, його працівники, а саме ОСОБА_4 , тел. НОМЕР_1 десь місяць тому повідомив, що до господарства на службовому автомобілі «Рено» приїздили працівники Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області. Працівники поліції зокрема на службовому автомобілі заїхали на територію господарства по провул. Серпневому, 8 до розташованого там накриття із вищезгаданими дерев`яними дошками. На території працівники поліції проводили фотозйомку із залученням ОСОБА_4 , а саме фотографували його з якимось листочком на фоні накриття із дошками. Вказані дії працівників поліції здійснювались без попередження та згоди власника, зокрема ОСОБА_3 . Також, після даного випадку ОСОБА_3 та його працівники неодноразово бачили як працівники поліції на службовому автомобілі ще декілька разів приїздили до території та знаходились там деякий час. На запитання, що працівників поліції цікавить та чому вони приїздять вони повідомили приблизно наступне: «як украдуть, то будемо знати що». Такі дії працівників поліції здались ОСОБА_3 досить дивними, але він не надав їм особливого значення.

Також, ОСОБА_3 один із його працівників повідомив про те, що йому здалося, що за ОСОБА_3 стежить поліція, оскільки одного разу він бачив як один із працівників поліції на власному автомобілі спочатку стояв біля господарства, а коли ОСОБА_3 поїхав, то автомобіль поїхав за ним.

Як було вказано вище, всі вказані події відбувались десь протягом останнього місяця, але ОСОБА_3 не надавав їм особливого значення, проте передчував що щось може трапитись.

29.03.2020 р. близько 1 години ночі на мобільний телефон ОСОБА_3 зателефонував інспектор ДСНС ОСОБА_5 , а через кілька хвилин невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_6 та повідомили, що на території його господарства пожежа. Після телефонного дзвінка ОСОБА_3 відразу поїхав на місце пожежі. Приїхавши до господарства ОСОБА_3 побачив, що горять дерев`яні дошки під накриттям. На місце були викликані також працівники Кагарлицького PC ГУ ДСНС у Київській області, які проводили гасіння пожежі. Гасіння проводилось всю ніч, майже до 8 години ранку. Пожежа була настільки значною, що згоріли всі дерев`яні дошки та все накриття під якими вони стояли. Також, працівниками ДСНС були витрачені значні ресурси для гасіння пожежі, оскільки пожежа була дуже сильною.

Після гасіння пожежі працівники ДСНС висловили припущення, що пожежа сталась через підпал, оскільки інших ознак, які б вказували на випадкове загоряння, не було. Крім того, територія де знаходились накриття і дошки огороджена та заасфальтована. А тому, вогонь міг бути занесений тільки ззовні невідомими особами.
На місце пожежі були викликані працівники Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, які почали переконувати ОСОБА_3 в тому, що немає сенсу порушувати кримінальне провадження та писати заяву про підпал, оскільки невідома причина загоряння, а тим більше встановити осіб, які причетні до підпалу буде досить важко. Тому, працівники поліції запропонували ОСОБА_3 написати заяву про те, що він не наполягає на розслідуванні пожежі. Не знаючи дійсних причин пожежі та не розуміючи наслідків такої заяви ОСОБА_3 підписав її, після чого працівники поліції поїхали.

30.03.2020 р. для з`ясування причин пожежі ОСОБА_3 звернувся до Кагарлицького PC ГУ ДСНС у Київській області, де йому було надано акт про пожежу від 29.03.2020 p., складений провідним інспектором ОСОБА_5 , відповідно до якого причиною пожежі вказано підпал.
Це свідчить про те, що хтось навмисно здійснив підпал з метою заподіяння шкоди майну ОСОБА_3 , орієнтовний розмір якої становить 372920 гривень.

Як передбачено диспозицією ч. 2 ст. 194 КК України умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки карається позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Виходячи з положень КК України в діях осіб, які на даний час не встановлені, що здійснили підпал, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 194 КК України.
Після подачі ОСОБА_3 звернення жодних дій, спрямованих на внесення наданих відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового слідства даним органом досудового слідства не вчинялося.
Також, на заяву ОСОБА_3 жодної відповіді не було надано.
Заява ОСОБА_3 від 30.03.2020 року в порушення вимог ст. 214 КПК України не була зареєстрована до ЄРДР, а її було зареєстровано в якихось журналах, які не передбачені діючим КПК України.

Вважаю, що дії (бездіяльність) відповідальних осіб СВ Кагарлицького ВП ГУ НП в Київській області є незаконними, так як порушують як Основний Закон України, - Конституцію України, так і норми КПК України, та галузевий Закон, яким працівникам поліції слід керуватися неухильно, - Закон України «Про Національну поліціїю України», та, як наслідок, - повинні бути припинені шляхом винесення судового рішення слідчим суддею у виді ухвали, яка оскарженню не підлягає, та підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення з огляду на наступне.
Перш за все слід зазначити, що бездіяльність відповідальних осіб СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області порушує норми ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Формування, функціонування та розвиток правового порядку здійснюються на певних засадах, які являють собою систему взаємопов`язаних та взаємодіючих головних елементів правової основи регулювання суспільних відносин. Фундамент правового порядку становлять принципи, положення Конституції України, права і свободи людини та ін. Вони визначають виникнення його окремих елементів, поєднують їх в єдине ціле, забезпечують такі властивості правопорядку, як динамізм, стабільність та ін.
Заснований на закріплених в Розділі І Конституції України принципах правопорядок виступає могутнім антиподом анархії, хаосу, неорганізованості, невизначеності та нестабільності відносин між людьми. Він стримує можливі незаконні прояви з боку держави, її органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб стосовно громадян, а також однісї людини щодо іншої. Громадяни, інші суб`єкти права у разі примушення їх робити щось протиправне, звертаються за захистом до відповідних органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, можуть посилатись як на конкретні норми законодавства, так і на зазначені засади правопорядку.
Встановлені Конституцією України засади набувають певної якості в принципах, які виступають правовими імперативами дій суб`єктів права в усіх сферах державного і суспільного життя.
У першу чергу це стосується принципів законності, гуманності, справедливості, верховенства права, верховенства Конституції України, принципу поділу влади та ін.
Додержання принципів відіграє важливу роль у зміцненні правопорядку.
На перше місце серед засад слід поставити принцип законності, який являє собою найбільш загальну, широку і категоричну вимогу правомірної поведінки (діяльності) суб`єктів суспільних відносин у сфері як законотворчості, так і правореалізації. Жодна юридично значуща дія в демократичній, правовій державі не може бути поза сферою дії принципу законності, виконання його вимог законотворчими органами держави забезпечує правовий характер законодавства правову основу правопорядку. Відносно правореалізації законність вимагає суворого додержання і виконання законів органами держави, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами та їх соціальними утвореннями.

Відповідно, в ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлюється відповідний спеціально-дозвільний тип правового регулювання, притаманний органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам. Фактично йдеться про принцип «заборонено все, крім дозволеного законом».
Встановлення щодо державних органів і органів місцевого самоврядування саме цього типу правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб. Він забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливе свавілля з боку держави та її органів.
Такий порядок є природним для будь-якої сучасної правової, демократичної держави. Як відомо, однією з найважливіших ознак правової держави є її пов`язаність правовим законом. Це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами. Конституцією України і законами пов`язані законодавча, виконавча і судова гілки влади.

Відповідно, ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплює вимогу пов`язаності держави законом, яка випливає з принципу законності. Тому цю конституційну норму можна розглядати як важливу правову гарантію забезпечення основних прав і свобод особистості.

Офіційно представляючи народ, органи держави та органи місцевого самоврядування мають набір владних повноважень для виконання покладених на них завдань. Для цього вони наділені правами та іншими засобами виражати і втілювати в життя інтереси та волю народу.

Владні повноваження надаються органам держави та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам для обов`язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить від його волі, то суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснювати надані йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.
Виходячи з вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи держави та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише у межах повноважень, визначених і встановлених у законодавчих актах.
Конституція спеціально наголошує на тому, що перелік повноважень, які повинні бути максимально точно та повно регламентовані, необхідно закріплювати в Конституції та законах. Ступінь конкретизації цих норм має бути максимальним. Це необхідно насамперед для того, щоб звести до мінімуму можливе свавілля державних органів при тлумаченні цих норм, створити перешкоди довільному, суб`єктивному розумінню і застосуванню повноважень. Розсуд посадових осіб повинен мати свої легальні межі.
Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах наданих їм повноважень. Обмеженість будь-якого повноваження це його органічно іманентна властивість, оскільки абсолютно безмежних повноважень в умовах правової, демократичної держави існувати не може. Межі повноважень окреслюють їх зміст та обсяг. Такі межі обов`язково встановлюються Конституцією та законами України.
Отже, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Спосіб це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов`язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством.

Зглядаючись на вимоги ч. 2ст. 19 Конституції України, які в даному випадку для відповідальних осіб СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області є апріорі імперативними, вважаю, що посадові особи СВ Кагарлицького ВП ГУ НП в Київській області, зокрема, посадові особи СВ Кагарлицького ВП в даному випадку порушили спосіб виконання своїх повноважень, а саме, - порушили вимоги КПК України, та положення Закону України «Про Національну поліцію України».
Порушення норм процесуального права, - норм КПК України, допущені посадовими особами Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області.
Згідно положень ст. 25 КПК України:
Прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Загальна засада, яка міститься у ст. 25 КПК України, характеризує кримінальне провадження як владно-організаційну діяльність посадових осіб та органів, які діють offisio, тобто в офіційному порядку, відповідно до службового обов`язку, від імені держави. Цей принцип становить основу правового регулювання повноважень прокурора та слідчого у кримінальному провадженні, їх взаємовідносин з іншими суб`єктами та судом, системи і порядку застосування заходів забезпечення кримінального провадження, процедури винесення процесуальних рішеш тощо.
Правовий зміст принципу публічності становлять такі положення.
На початковому етапі кримінального провадження прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (по відомлення) про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Засадою публічності пояснюється вимога поєднання ініціативи і активності в процесуальній діяльності прокурора та слідчого під час кримінального провадження.
До засобів забезпечення цієї активності належать владні повноваження, процесуальні обов`язки, дискреційні повноваження та власна процесуальна ініціатива. Відповідно до вимог закону на осіб, які ведуть досудове кримінальне провадження, покладається обов`язок вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК).
Публічність виявляє себе також у тому, що прокурор, слідчий зобов`язані забезпечити під час кримінального провадження повагу до людської гідності (ст. 11 КПК); права та законні інтереси осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні (статті 12-20 КПК). На них покладається обов`язок не тільки повідомити вказаних осіб про їх права, передбачені КПК, а й роз`яснити їх (п. 2 ч. З ст. 42, ч. 3 ст. 223 КПК) та забезпечити можливість їх використання.
До правового змісту принципу публічності входить покладення державою на прокурора, слідчого, керівника органу досудового розслідування, інших службових осіб органів державної влади обов`язку неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК); виконувати процесуальні дії або приймати процесуальні рішення у розумні строки (ч. 1 ст. 28 КПК); збирати докази (ч. 2 ст. 93 КПК); відповідно до їх компетенції проводити слідчі (розшукові) та негласні слідчі (розшукові) дії; скласти обвинувальний акт та передати його до суду (ст. 291 КПК); закрити кримінальне провадження при наявності до того підстав (ст. 283-284 КПК) тощо.
Винятком із принципу публічності є кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів Національної поліції.
Згідно ч. 1 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Згідно ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.
Отже, положеннями ч. 2 ст. 40 КПК України визначаються повноваження слідчого, який здійснює досудове розслідування.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Згідно ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Згідно ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
- дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
- прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
- інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
- короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
- попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
- прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
- інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.
Згідно ч. 6 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно у письмовій формі повідомляє прокурора про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
Отже, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК).
Одним із суб`єктів, які реалізують завдання кримінального судочинства, є слідчий, який у своїй професійній діяльності застосовує положення кримінального процесуального законодавства, та процесуальне визначення якого надано в п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України.
Так, згідно п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально - виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішньо контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважеі в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудої розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, слідчий, прокурор здійснюють свої повноваження відповідно до вимог КПК, починаючи з моменту надходження інформації про кримінальне правопорушення від заявника до правоохоронного органу, що фактично і є передумовою для початку досудового розслідування. Ця інформація подається у вигляді заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення як в усній формі (викладена фізичною особою і оформлена в письмовій формі посадовою особою), так і письмово (надіслана поштою або передана фізичною особою до відповідного органу, установи особисто).
Якщо особа безпосередньо звертається до слідчого, прокурора або іншої службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, - приймається заява про вчинене кримінальне правопорушення або складається протокол прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Слід зазначити, що із заявою чи повідомленням може звернутися як заявник, так і потерпілий.
Заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженої розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим (ст. 60 КПК).
Потерпілим, згідно зі ст. 55 КПК України, є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК). Другий екземпляр пам`ятки долучається до матеріалів досудового розслідування із відповідною відміткою про її вручення потерпілому.
Отже, потерпілим в даному випадку є фізична особа, - ОСОБА_3 .
Далі, про прийняття і реєстрацію заяви особа, що її подала, отримує від органу, до якого вона звернулась, документ про прийняття і реєстрацію заяви (ст. 60 КПК).
Після офіційного прийняття та реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення передається керівнику органу досудового розслідування.
Керівник органу досудового розслідування визначає попередню правову кваліфікацію та працівника, який проводитиме розслідування. Така дія процесуально оформляється дорученням про проведення досудового розслідування, у якому мають бути зазначені: відомості про слідчого, якому доручено провести досудове розслідування; відомості про час та місце його проведення; прізвище, ім`я, по батькові заявника, відомості про інше джерело обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; відомості про керівника органу досудового розслідування, його підпис, ініціали, прізвище.
Суд наголошує на тій обставині, що, в даному випадку обов`язок зареєструвати заяву повідомлення про злочин імперативно (тобто, в будь якому випадку) покладено на посадову особу керівника слідчого відділення чи слідчого Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, як на реєстратора відомостей в розумінні ст.. 214 КПК України.
Далі, внесення відомостей до ЄРДР визначає момент початку досудового розслідування.
Одержавши від керівника доручення про проведення досудового розслідування, слідчий відразу, не зволікаючи, повинен внести відомості до ЄРДР.
ЄРДР - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності та надання інформації про відомості, внесені до Реєстру.
ЄРДР утворено та ведеться відповідно до вимог КПК, Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012, з метою забезпечення: єдиного обліку кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі.
Реєстрація кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ст. 218 КПК).
Реєстраторами ЄРДР є: прокурори; слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів державного бюро розслідувань (з моменту створення).
Користувачами ЄРДР є: керівники прокуратур та органів досудового розслідування, прокурори, слідчі та інші уповноважені особи органів внутрішніх справ, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та Державного бюро розслідувань, які виконують функції з інформаційно - аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (оперативних, оперативно-облікових, дактилоскопічних, тощо) відповідно до чинного законодавства.
Внесення відомостей реєстратором здійснюється шляхом заповнення реквізитів статистичних карток або автоматичного вибору відповідних даних у довідниках та включення їх до документів первинного обліку про: кримінальне правопорушення; наслідки досудового розслідування кримінального правопорушення; заподіяні збитки, результати їх відшкодування та вилучення предметів злочинної діяльності; особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у їх вчиненні; рух кримінального провадження.
Після внесення відомостей до ЄРДР реєстратором проводиться накладення електронного цифрового підпису. Використання електронного підпису здійснюється відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис».
Законом передбачено обов`язок слідчого, прокурора, іншої службової особи, уповноваженої на прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, прийняти і зареєструвати їх. Будь-яка відмова не допускається. Очевидно, що у разі виявлення неточностей у змісті заяви чи повідомлення, поданих особисто, приймається інформація та оформляється протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення.
Проте, як в бачається з матеріалів кримінального провадження по заяві скаржника - ОСОБА_3 , яка зареєстрована, (з порушенням вимог КПК України), - в ЖЄО Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, не здійснено жодної процесуальної дії, що є порушенням вимог КПК України.
Далі, особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність (за винятком випадків, коли таке попередження неможливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження, тощо.)
Відповідно, вважаю така бездіяльність відповідальних посадових осіб СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, які виразилися в не реєстрації заяви про вчинений злочин до ЄРДР незаконними, та такими, які грубо порушують вимоги ст. 25, 26, 214 КПК України щодо порядку реєстрації заяви про злочин, Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012.
Тому, вважаю, що скаржник ОСОБА_3 правомірно звернувся до слідчого судді в порядку, який передбачено ст.ст. 24, 303, 304 КПК України.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Отже, відмова у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення є неприпустимою.
Тобто, на посадових осіб СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області (керівника структурного підрозділу, - слідчого відділення, слідчого, як реєстраторів в розумінні ст.. 214 КПК України) імперативно (тобто, в будь якому випадку, незалежно від будь яких чинників) покладено обов`язок невідкладно вносити всі отримані повідомлення і заяви про злочин до ЄРДР.
Слід зазначити, що дослідча перевірка не є процесуальною формою здійснення кримінального провадження у відповідності до положень КПК України.
Скаржником ОСОБА_3 зазначено в його заяві, яку він надав, про необхідність невідкладного внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР, в зв`язку з існуванням обставин, які мають ознаки складу злочину.
Зазначаю, що КПК України передбачає лише одну форму перевірки достовірності відомостей, викладених в заявах (повідомленнях) про злочин, - внесення відомостей до ЄРДР, відповідно, діючим КПК України передбачено лише одну форму перевірки достовірності відомостей, викладених в заяві (повідомленні) про злочин, - внесення відомостей до ЄРДР і проведення досудового розслідування за правилами, передбаченими КПК України.
Визначаючи такий порядок початку кримінального переслідування, законодавець виходив із того, що посадова особа органу досудового розслідування фактично позбавлена можливості іншим чином перевірити обставини, викладені в заяві/повідомленні про злочин, окрім, як шляхом проведення необхідних слідчих та процесуальних дій.
Такий порядок початку досудового розслідування є єдино можливим згідно норм КПК України, що витікає із законності та верховенства права, як загальних засад кримінального провадження, - ст.ст. 7,8 КПК України, однак, відповідальними посадовими особами Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області грубо порушено положення КПК України щодо початку досудового розслідування, а саме, - всупереч ст. 214 КПК України не внесено відомості, викладені в заяві, до ЄРДР.
Слід зазначити, що предметом судового провадження при розгляді даної скарги є саме наявність/відсутність порушень процесуального Закону у діяхвідповідальних посадових осіб Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, і жодним чином не допускається будь яке дослідження фактичних обставин вчиненого злочину, в т.ч. і щодо наявності ознак злочину у поданій заяві.
В даному випадку слід виходити з того, що скарга подається у порядку, передбаченому Главою 26 КПК України, - «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування».
Відповідно, до функцій слідчого судді на даній стадії кримінального провадження належить лише формальна оцінка процесуальних порушень, допущених слідчим, прокурором, але ніяким чином не встановлення обставин вчиненого злочину, оскільки слідчий суддя у цьому випадку не наділений повноваженням суду розглядати кримінальну справу по суті.
Що стосується часткового задоволення скарги, то в задоволенні скарги в частині зобов`язати відповідальних посадових осіб Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області розпочати досудове розслідування в даному кримінальному провадженні слід відмовити, так як, враховуючи положення ст.. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту реєстрації заяви про злочин до ЄРДР.

Також слід відмовити в задоволенні скарги в частині вказування статтей, за якими слід зареєструвати таку заяву, так як слідчий суддя не має права в справах даної категорії кваліфікувати події, які мають ознаки злочину, такий обов`язок покладається, як вказано мною вище, на керівника органу досудового розслідування або на іншого реєстратора в розумінні КПК України, в даному випадку, - на керівника, чи виконуючого обов`язки такого керівника СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, чи слідчого ж цього структурного підрозділу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Згідно ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого суді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слід зазначити, що положення ч. 3 ст. 307 КПК України забороняє оскарження жодного з рішень слідчого судді, ухваленого ним за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, окрім рішення про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Слід зазначити, що дане положення також відповідає Основному закону України, - Конституції України.
Так, перед прийняттям даного Кодексу, він проходив юридичну експертизу у Міністерстві юстиції України на предмет законності, відповідності його положень іншим Законам України, конституційності, тобто, відповідності Основному Закону України, - Конституції України.
Окрім того, на даний час немає рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень ч. 3 ст. 307 КПК України, немає правової позиції ВССУ щодо можливості відступлення в певних, окремо взятих випадках, від положень щодо порядку та умов оскарження ухвал слідчого судді, що, звісно ж, виключає можливість оскарження даної ухвали слідчого судді, так як відсутні повністю правові підстави для такого оскарження.
Окрім того, оскарження даної ухвали не передбачено ст. 309 КПК України.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Окрім того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», викладено такі роз`яснення.
Частинами 1, 2 ст. 309 КПК передбачено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути предметом оскарження в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування. Крім цього переліку, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді, постановлені в порядку ч. 2 ст. 117, ч. 7 ст. 583, ч. 9 ст. 584, ч. 6 ст. 591 КПК. Водночас сторона кримінального провадження має право висловити свою незгоду з ухвалою, можливість оскарження якої не передбачена в КПК, шляхом подання під час підготовчого провадження в суді заперечень проти неї.
Отже, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені:
- ухвали слідчого судді, постановлені за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора: ухвала про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження (ч. З ст. 307 КПК);

- ухвала про повернення скарги (ч. 6 ст. 304 КПК); ухвала про відмову у відкритті провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора (ч. 6 ст. 304 КПК);

- ухвали слідчого судді, постановлені в порядку судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме:

- ухвала про відмову в наданні дозволу на затримання (ч. 5 ст. 190 КПК);

- ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні (ст. 183 КПК);

- ухвала про продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні (ст. 199 КПК);

- ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні (ст. 181 КПК);

- ухвала про продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні (ст. 181 КПК);

- ухвала про поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні (ст. 499 КПК);

- ухвала про продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні (ст. 499 КПК);

- ухвала про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову в такому направленні (ст. 509 КПК);

- ухвала про арешт майна або відмову у ньому (ст. 173 КПК);

- ухвала про тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, що посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності або інших, за відсутності яких фізична особа-підприємець чи юридична особа позбавляється можливості здійснювати свою діяльність (ст. 163 КПК);

- ухвала про відсторонення від посади або відмову у ньому (ст. 154 КПК);

- ухвала про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку (ч. 2 ст. 117 КПК);

- ухвала про застосування чи відмову в застосуванні тимчасового арешту (ч. 7 ст. 583 КПК);

- ухвала про застосування чи відмову в застосуванні екстрадиційного арешту (ч. 9 ст. 584 КПК);

- ухвала про задоволення чи залишення без задоволення скарги на рішення про видачу (екстрадицію) особи (ч. 6 ст. 591 КПК).

У главі 26 КПК спеціально не встановлено перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді. Тому в цьому разі слід керуватися ст. 393 КПК. Для вирішення питання про те, чи має особа право звертатися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, слід зважати, чи стосується оскаржувана ухвала прав, свобод, інших інтересів особи, яка звертається з апеляційною скаргою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 303, 306, п. 3 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 , яка подана в порядку ст. 303 КПК України, - на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - задовольнити частково.
Зобов`язати відповідальних осіб СВ ВП № 1 (з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУ НП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви про злочин, поданої 30.03.2020 року ОСОБА_3 до Кагарлицького ВП Обуххівського ВП ГУ НП в Київській області по фату пожежі.
В задоволенні решти вимог, викладених в скарзі, - відмовити.
Ухвала підлягнає до негайного виконання.
Ухвала на підставі ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1