УХВАЛА

14 лютого 2022 року
м. Київ

справа № 234/9010/14-к
провадження № 51-762ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року щодо нього.
Встановлені обставини
Як убачається з матеріалів за скаргою ОСОБА_4 , засуджений 5 жовтня

2017 року звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року.
Оскільки вказана касаційна скарга не відповідала вимогам, встановленим

статтею 427 КПК, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 жовтня 2017 року залишив її без руху і встановив засудженому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання цього судового рішення для усунення зазначених у ньому недоліків.
5 грудня 2017 року засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції

з доповненнями до касаційної скарги, однак не дотримався приписів ст. 427 КПК та не усунув допущених у касаційній скарзі недоліків, а тому ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду від 22 січня 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_4 було повернуто останньому разом із доданими до неї матеріалами.
Відповідно до супровідного листа державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» № К-353/906 клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року було відправлено 1 жовтня 2021 року, а згідно із вх № 3049/0/170-22 надійшло до Касаційного кримінального суду 9 лютого 2022 року.
У цьому клопотанні засуджений зазначає, що несвоєчасне звернення з касаційною скаргою відбулося із незалежних від нього причин. Своє клопотання мотивує тривалим строком відправки та надходження кореспонденції в установі відбування покарань, невчасним отриманням копій судових рішень, створенням перешкод в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, а також тривалим лікуванням. На підставі наведеного просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищенаведеного рішення суду апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
З положень ч. 1 ст. 116 КПК вбачається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як зазначалося вище, згідно з матеріалами провадження за скаргою ОСОБА_4 , останній ще 5 жовтня 2017 року (в межах строку на касаційне оскарження) звертався до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_4 у передбачений ч. 2 ст. 426 КПК строк реалізував своє право на касаційне оскарження у даному кримінальному провадженні, тобто відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.
У клопотанні засуджений не навів причин та не вказав на обставини, які би об`єктивно свідчили про наявність істотних перешкод чи труднощів, що унеможливлювали подачу ним касаційної скарги раніше, ніж через понад 4 роки після сплину строку на касаційне оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для поновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження згаданого рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи

не знайшов підстав для його поновлення.
Оскільки засуджений звернувся до суду касаційної інстанції поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК, а суд касаційної інстанції за клопотанням засудженого не знайшов підстав для поновлення цього строку, касаційна скарга підлягає поверненню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 3 серпня 2017 року щодо нього.
Повернути засудженому його касаційну скаргу разом із усіма долученими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3