Провадження по справі № 1-кп/522/2113/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000082 від 15.01.2021 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000082 від 15.01.2021 року стосовно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Від захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , надійшло клопотання про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000082 від 15.01.2021 року, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року, а саме грошові кошти в сумі 1800 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 17 шт. та 2 купюри номіналом по 50 доларів США, яке він підтримав в судовому засіданні та просив задовольнити, посилаючись на те, що вказане майно не є речовими доказами в даному кримінальному провадженні, крім того, воно належить не обвинуваченій, а її батькам, тому арешт накладено безпідставно та необґрунтовано.
Обвинувачена підтримала захисника.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що майно було вилучене в ході обшуку, проведеного 04.02.2021 року за адресою реєстрації та фактичного мешкання обвинуваченої. Крім того, санкція статті, яка інкримінується обвинуваченій ОСОБА_3 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, яка в свою чергу є безальтернативною. Тому, у разі визнання винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, вказане майно можливо підлягатиме спеціальній конфіскації.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні матеріали та доводи клопотання, дійшов висновку про таке.
Згідно із ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Проте судом встановлено, що зазначені грошові кошти не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
В своїх доводах щодо скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року, а саме грошові кошти в сумі 1800 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 17 шт. та 2 купюри номіналом по 50 доларів США, захисник обвинуваченої посилався, що в даному кримінальному провадженні вони не є речовими доказами. Крім того, вказане майно не належить обвинуваченій, а їх власниками є батьки ОСОБА_3 . Наразі їм необхідні ці кошти.
Проте, прокурор вказав, що в подальшому, в разі визнання винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КПК України, щодо арештованого майна буде застосована спеціальна конфіскація.
При цьому суд констатує, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, кому саме належить арештовані грошові кошти, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що судом ще не досліджувались докази у вказаному кримінальному провадженні, для перевірки відсутності підстав для обмеження права на вільне володіння вказаного майна, суду необхідно ознайомитись хоча б з найменш достатньою кількістю доказів, які йому будуть надаватись. З урахуванням чого, наразі вирішення питання про скасування арешту, накладеного на майно зазначеної особи, є передчасним. Крім того, суд бере до уваги санкцію статті, яка інкримінується обвинуваченій ОСОБА_3 , що передбачає покарання у виді обов`язкової конфіскації.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні поданого клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000082 від 15.01.2021 року, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року, а саме грошові кошти в сумі 1800 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 17 шт. та 2 купюри номіналом по 50 доларів США, необхідно відмовити у зв`язку із недоведеності, що в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 173, 174, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту та повернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000082 від 15.01.2021 року, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року, а саме грошові кошти в сумі 1800 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 17 шт. та 2 купюри номіналом по 50 доларів США відмовити, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1