"29" листопада 2021 р. Справа № 363/5092/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000090, розпочатому 13.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

встановив:

у клопотанні прокурор порушує питання про арешт майна, а саме аркушів паперу формату А-4 без записів, а також аркушу на якому наявний напис «Розписка» та рукописний текст про отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_5 у сумі 22500 доларів США, які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатано бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих; один предмет схожий на купюри доларів США номіналом 100 доларів з серійним номером HL9741566D (L12), один предмет, схожий на купюри доларів США номіналом 100 доларів з серійним номером КК69604112В (К11), двісті двадцять три предмети, схожі на купюри доларів США номіналом 100 доларів з однаковими номерами КF33008773 C (F6), які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатаного бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих; портфель з документами, квитанціями та записником, які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатаного бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт. Маньківка, картка платника податків на одному аркуші, на ім`я останнього, мобільний телефон з написом «Самсунг» чорного кольору, ключі від автомобіля затриманого «Форд», ключ від квартири та два магнітні ключі від домофону, шляхом тимчасової, до скасування у встановленому КПК України порядку, заборони на відчуження, розпоряджання та користування вказаним майном.
Клопотання обґрунтоване тим, що вказані речі вилучені під час обшуку та затримання особи та у своїй сукупності будуть доказами у даному кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Прокурор подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Захисник підозрюваного ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його підзахисного, одночасно просив про відмову в задоволенні клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_6 подав письмові заперечення на клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що під час обшуку вилучили його особисті речі такі як паспорт, ідентифікаційний код, ключі від автомобіля та квартири, мобільний телефон, і вказані речі ніяким чином не стосуються справи, яка розслідується.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
З матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вимаганні та отриманні для себе неправомірної вигоди від ОСОБА_5 в сумі 22500 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення депутатами Вишгородської районної ради Київської області щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами :20:097:6009 та :20:097:6008, що мало місце, починаючи з 12.10.2021 року і до безпосереднього отримання грошових коштів о 12 год. 25.11.2021 року в комплексі «Панський хутір» в м. Вишгород по вул. Ягідна 1.
Досудове розслідування розпочате 13.10.2021 року.
25.11.2021 року о 12 год. 08 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
В період часу з 12 год. 15 хв. по 13 год. 13 хв. проведено обшук у приміщенні одноповерхового будинку «Хороми дівчат» комплексу «Панський Хутір», що за адресою: м. Вишгород, вул. Ягідна 1.
В ході проведення обшуку виявлено та вилучено аркуші паперу формату А-4 без записів, а також аркуш на якому наявний напис «Розписка» та рукописний текст про отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_5 у сумі 22500доларів США, які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатано бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих; один предмет схожий на купюри доларів США номіналом 100 доларів з серійним номером HL9741566D (L12), один предмет, схожий на купюри доларів США номіналом 100 доларів з серійним номером КК69604112В (К11), двісті двадцять три предмети, схожі на купюри доларів США номіналом 100доларів з однаковими номерами КF33008773 C (F6), які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатаного бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих; портфель з документами, квитанціями та записником, які поміщено до поліетиленового пакету блакитного кольору, опечатаного бирками, на яких містяться печатки Вишгородської окружної прокуратури та підписи учасників та понятих.
Під час затримання, в ОСОБА_6 вилучено особисті речі: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт. Маньківка, картка платника податків на одному аркуші, на ім`я останнього, мобільний телефон з написом «Самсунг» чорного кольору, ключі від автомобіля затриманого «Форд», ключ від квартири та два магнітні ключі від домофону.
Постановою прокурора від 26.11.2021 року, вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
26.11.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Відповідно до ст. 13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Крім того, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Встановлено, що обшук проведено у володінні певної особи, однак правовий статус вказаного володіння є невизначеним.
Дані про те, що обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді, або що такий обшук проведено невідкладно з дотриманням вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, або ж з дозволу особи, яка володіє цим приміщенням і уповноважена надавати такий дозвіл як титульний власник, з матеріалів клопотання не вбачаються, що є недотриманням вказаних вище вимог КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою вищезазначене майно визнано речовими доказами.
Судом встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні належні та достатні докази, які б обґрунтовували необхідність арешту майна, вилученого під час затримання підозрюваного, як речового доказу по справі.
Разом з тим, суд звертає увагу, що клопотання не містить жодного обґрунтування на користь дотримання порядку вилучення мобільного телефону згідно ч. 2 ст. 168 КПК України.
Виняткові підстави для вилучення мобільного засобу зв`язку, передбачені ч. 2 ст. 168 КПК України попри імперативну заборону для такого вилучення, в клопотанні не обґрунтовано.
Обставини на підтвердження того, що вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон може бути використаний як речовий доказ у цьому провадженні належними, допустимими, достатніми й вагомими доказами в розумінні вимог статей 95-102 КПК України перед слідчим суддею не обґрунтовано, відповідні докази на підтвердження викладених у клопотанні обставин слідчому судді не подано.
Разом з тим, клопотання не містить будь-якого обґрунтування, як і не містить критеріїв за якими вилучені під час особистого обшуку паспорт громадянина України, картка платника податків на одному аркуші, ключі від автомобіля «Форд», ключ від квартири та два магнітні ключі від омофону, а також вилучений під час обшуку приміщення портфель з документами, квитанціями та записником, є речовими доказами в розумінні вимог ст. 98 КПК України, як не доведено також існування ризиків, визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.
Вказані речі є особистими речами підозрюваного, які посвідчують його особу, є особистим важливим майном, які забезпечують його життєдіяльність, та з якими пов`язується реалізація ним своїх законних прав, свобод та інтересів та які слідів злочину, а також відомостей, які мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню в кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України, не містять
Саме по собі узагальнене твердження про те, що вилучені мобільний телефон, паспорт, картка платника податків, ключі від автомобіля «Форд», ключ від квартири та два магнітні ключі від домофону, а також портфель з документами, квитанціями та записником можуть бути використаний як доказ, вимогам Закону не відповідає, є необґрунтованим.
Не містять матеріали клопотання й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту.
Саме по собі узагальнене твердження про визнання вказаних предметів речовими доказами підставою для накладення арешту на майно, згідно вимог ст.ст. 2, 9, 132, 170-175 КПК України бути не може, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України;

ухвалив:

в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя