ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3093/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1304/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України,-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 31 березня 2022 року.
На зазначену ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової ухвали, якоюпросить обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання із одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст. 194 КПК України. Зменшити суму застави, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою. Вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України прокурором не доведені, а є надуманими та формальними. Зазначає, що ОСОБА_7 не визнає своєї вини, не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не намагатиметься переховуватися, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлений в тому, щоб судовий розгляд якнайшвидже закінчився та було реалізовано його право на захист.
В апеляційній скарзі захисник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги з обов`язковою особистою участю ОСОБА_7 .
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить зменшити суму застави, визначену ухвалою при обранні запобіжного заходу, до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він має місце реєстрації та проживання. Має дружину, малолітню дитину та батьків похилого віку, які є інвалідами.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, з урахуванням введених в Україні та затверджених змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 21 квітня 2021 р. №405, про встановлення карантинних заході, до початку апеляційного розгляду було направлено відповідний запит через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому тримається обвинувачений, для з`ясування процесуальної позиції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно отриманого повідомлення з ДУ «Харківський слідчий ізолятор», вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 15.02.2021 року тимчасово вибув до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду кримінального провадження у зв`язку з чим, не представляється можливим проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .
Прокурор та захисник ОСОБА_9 , відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися. Захисник ОСОБА_9 надав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі. Прокурор причин неявки суду не повідомив.
За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року відбувається лише за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: а саме можливість обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, санкція останнього передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років позбавлення волі, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні. та
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що Паніані Сома уродженуць м.Тбілісі, Грузія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 уродженця Абхазької АРСР, Гальського р-ну, м.Галі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Будь-яких доказів наявності міцних соціальних зв`язків за місцем їх мешкання, окрім як посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має малолітню дитину та має місце реєстрації, матеріали надані до суду не містять.
Наявність сукупності вищенаведених відомостей, враховуючи, що обвинувачені є уродженцями іншої держави, об`єктивно свідчить про продовження існування ризику щодо їх переховування від правоохоронних органів та суду з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, а ктім того, незаконного впливати на свідків у цьому кримінальному провдженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, а саме у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло чи інше приміщення, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду можливість, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на наявність у нього місця реєстрації та проживання, дружини, малолітньої дитини та батьків похилого віку, які є інвалідами, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними, саме з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_8 від противоправних дій.
Апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо непомірного розміру застави, визначеного ухвалою слідчого судді у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не врахування майнового та сімейного стану підозрюваних, а також вимоги щодо зменшення розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 185 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків (ч.5 ст.182 КПК України).
Відповідно до положень ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно з ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Слідчий суддя суду першої інстанції, визначаючи розмір застави взяв до уваги обставини кримінальних правопорушень, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, відомостей про їх особу, ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст. 178 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретних осіб, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінального правопорушення, в якому вони підозрюються, а також достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
Крім того, під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 не надано будь-яких доказів на підтвердження матеріального та фінансового стану обвинуваченого.
Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинувачених, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 .
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді