УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 727/2957/21

провадження № 51-1805ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківки Краматорського р-ну Донецької обл., зареєстрованого в тому АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного на праві власності йому майна, крім житла.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи громадянином України, навесні 2014 року, будучи радикально налаштованою особою, що не сприймає державну владу в Україні, підтримуючи злочинні наміри терористичної організації «Донецька народна республіка» (далі терористична організація «ДНР»), діючи умисно, керуючись власними переконаннями, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, а також впливу на прийняття рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування України, добровільно увійшов до складу незаконного збройного формування «11 полк 1 АК ДНР» терористичної організації «ДНР», в/ч НОМЕР_1 , утвореної 07 квітня 2014 року в м. Донецьку, одним з основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить установленому Конституцією України порядку, тобто до стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів.
ОСОБА_4 , будучи обізнаним у тому, що зазначений підрозділ терористичної організації «ДНР» не належить до збройних формувань, передбачених законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» й іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення і функціонування збройних формувань України, навесні 2014 року взяв участь у насильницькому захопленні адміністративних будівель української влади у м. Слов`янську Донецької області.
Крім того, ОСОБА_4 , реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на провокацію військового конфлікту, діючи умисно, керуючись власними переконаннями, весною 2014 року брав участь у боях між українською армією та проросійськими терористичними угрупуваннями на околиці населеного пункту Волноваха Донецької області, під час яких загинули військовослужбовці Збройних Сил України.
У складі 11 ОМСП (бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») ОСОБА_4 з 2014 року брав та дотепер бере активну участь у бойових діях проти військовослужбовців Збройних Сил України та працівників правоохоронних органів для захисту позицій терористичної організації «ДНР», вчиняючи дії, які створюють небезпеку для життя і здоров`я людей та заподіюють значну майнову шкоду.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 28 вересня 2021 року вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись, на його думку, на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_5 зазначає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 розглянуто судами попередніх інстанції з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки територіальна юрисдикція Шевченківського районного суду м. Чернівці не поширюється на кримінальне правопорушення, яке, як убачається з обвинувального акту і вироку місцевого суду, засуджений вчиняв у містах Донецьку, Слов`янську та на околиці м. Волновахи.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Правильність установлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 258-3 КК у касаційній скарзі не заперечуються, а тому Верховний Суд не перевіряє судових рішень у цій частині, оскільки захисник не оскаржує їх законності та обґрунтованості.
Твердження ОСОБА_5 про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, через недотриманняправил підсудності, Суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що ці доводи захисника були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про їх неспроможність.
Зокрема, апеляційний суд, мотивуючи свій висновок у цій частині, послався на постанову Генерального прокурора України від 01 листопада 2016 року про визначення підслідності кримінального провадження № 0000035 за СВ УСБУ в Чернівецькій області. Також апеляційний суд вказав і про наявність постанови прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та Державної прикордонної служби Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_6 від 19 березня 2021 року, відповідно до якої з кримінального провадження № 0000035 було виділено кримінальне провадження № 0000013 стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 258-3 КК, розслідування якого доручено СВ УСБУ в Чернівецькій області.

Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про встановлення конкретного місця вчинення кримінального правопорушення, де, зокрема засуджений дав згоду на вступ до терористичної організації чи участь у ній.

Зважаючи на це, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень судом першої інстанції правил територіальної підсудності, оскільки досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_4 здійснювалось і закінчено СВ УСБУ в Чернівецькій області, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Чернівці, у зв`язку з чим обвинувальний акт було направлено до вказаного суду.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про ухвалу Верховного Суду від 13 квітня 2021 року, за якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК.
Отже, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив усі викладені у скарзі посилання й доводи захисника щодо порушення правил підсудності, проте, не встановивши таких, умотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, аргументувавши це рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. 419 КПК.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і Верховний Суд та вважає за необхідне додатково зазначити нижченаведене.
Частиною 1 ст. 32 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.
Місце вчинення кримінального правопорушення в контексті ч. 1 ст. 32 КПК розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК, є триваючим і вважається закінченим з моменту вчинення будь-якої з визначених у диспозиції кримінально-правової норми дії, де, зокрема, участь у терористичній організації передбачає існування вже створеної злочинної (терористичної) організації, коли особа не брала участі у її створенні, але вступила (увійшла) до такої організації, створеної іншими особами.
Як установлено судом у вироку та не заперечується захисником у касаційній скарзі, ОСОБА_4 навесні 2014 року добровільно увійшов до складу незаконного збройного формування «11 полк 1 АК ДНР» терористичної організації «ДНР», в/ч НОМЕР_1 , утвореної 07 квітня 2014 року в м. Донецьку. Крім того, навесні 2014 року засуджений брав участь у насильницькому захопленні адміністративних будівель української влади у м. Слов`янську Донецької області, а також брав участь у боях між українською армією та проросійськими терористичними угрупуванням на околиці м. Волновахи Донецької області, під час яких загинули військовослужбовці Збройних Сил України.
Отже, орган досудового розслідування не встановив конкретного місця вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а це у свою чергу не дає можливості встановити суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника твердження не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення судами поза увагою обставин, які б указували на порушення правил підсудності під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3