Провадження №1-кс/463/6820/21
У Х В А Л А
09 листопада 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 21.10.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, -

в с т а н о в и в :
скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 21.10.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Просить таку скасувати.
Скаргу мотивує тим, що постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 21.10.2021 року про відмову у визнанні потерпілим, вказаним слідчим ТУ ДБР відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 від 09.07.2021 року. Скаржник зазначає, що слідчим не вчинялось жодних дій для встановлення завдання будь-якої шкоди ОСОБА_3 . Зазначає, що даним кримінальним правопорушенням йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яку він оцінює в сумі 500000 грн. Вважає дану постанову невмотивованою та необгрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задоволити.
ОСОБА_3 до судового засідання подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, вимоги скарги підтримує, просить таку задоволити.
Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.
Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задоволити виходячи з наступних підстав.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).
У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Судом встановлено, що старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000291 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
Підставою для реєстрації вказаного кримінального провадження стала ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про необхідність внесення відомостей в ЄРДР за заявою ОСОБА_3
18.10.2021 року на адресу ТУ ДБР у м. Львові надійшла заява ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 .
Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 21.10.2021 року про відмову у визнанні потерпілим, вказаним слідчим ТУ ДБР відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 .
Слідчий дану постанову мотивує тим, що на даний час підстави для визнання потерпілим ОСОБА_3 відсутні, оскільки на даний час об`єктивних даних, які б свідчили про заподіяння ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням моральної чи майнової шкоди під час досудового розслідування не встановлено.
Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що ОСОБА_3 не навів достатніх доводів про нанесення йому шкоди передбаченої ст. 55 КПК України, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди.
Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 , як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати, а в решті вимог скарги відмовити.
Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.
постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 21.10.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000291 від 09.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1