Справа № 138/2915/21
Провадження №:1-кс/138/531/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000389 від 01.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01.10.2021 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000389 від 01.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 30.09.2021 до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області по лінії «102» надійшло повідомлення від інспектора СРПП ОСОБА_5 , про те, що ним спільно з поліцейським СРПП ОСОБА_6 під час патрулювання по вул. Юності, 2 в с. Немія Могилів-Подільського району Вінницької області було зупинено транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив лісову продукцію породи «Дуб». Під час перевірки, об`єм деревини не співпав із зазначеним на бірці, крім того, згідно товаро-транспортної накладної розвантаження деревини повинно було здійснюватись в с. Хоньківці, однак розвантаження хотіли здійснити в с. Немія Могилів-Подільського району Вінницької області.

За даним фактом 01.10.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що на території навчально-виховного закладу знаходиться транспортний засіб марки «ЗИЛ», моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 на причіпу якого знаходиться лісова продукція виду «Дуб» об`ємом близько 8 куб.м.

Під час допиту водій ОСОБА_7 пояснив, що 30.09.2021 перевозив лісову продукцію за проханням ОСОБА_8 . Перевезення здійснював на транспортному засобі марки «ЗИЛ», моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий йому у користування ОСОБА_8 .

Під час допиту ОСОБА_8 пояснив, що 30.09.2021 попросив ОСОБА_7 допомогти перевезти лісову продукцію із Мурованокуриловецького ДП «Райагроліс», крім цього останній повідомив, що у нього укладений договір із ДП «Райагроліс», начальником якого є ОСОБА_9 , який попросив перевезти лісову продукцію за адресою АДРЕСА_1 . Зі слів останнього бірку на деревину чіпляв майстер.

Постановою слідчого від 01.10.2021 автомобіль марки «ЗИЛ», моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 , на кузові якого знаходиться лісова продукція виду «Дуб» об`ємом близько 8 м.куб. визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий вважає, що вказані речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких підстав, з метою збереження речових доказів, у тому числі з метою проведення експертиз та слідчих експериментів, слідчий просить накласти арешт на лісову продукцію виду «Дуб» об`ємом 8 м.куб., автомобіль марки «ЗИЛ», моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Слідчий, прокурор, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , належним чином повідомлені, у судове засідання не з`явились. Від слідчого та прокурора надійшли заяви про розгляд клопотання за їх відсутності, просили клопотання задовольнити. ОСОБА_7 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вказане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить такого до висновку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 01.10.2021 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000389 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Під час огляду місця події 01.10.2021 за адресою АДРЕСА_1 , було вилучено автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 із деревиною виду «Дуб» об`ємом близько 8 м.куб. Вказане підтверджується протоколом огляду місця події від 01.10.2021.

Слідчим суддею з копій матеріалів, доданих до клопотання, також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 18.03.2021 автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_10 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Законним володільцем вказаного автомобіля є ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна, зокрема, повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Тобто саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок визначити у клопотанні підстави для накладення арешту та додати до клопотання всі докази на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване.

Зі змісту клопотання про арешт майна вбачається, що підставою для його накладення слідчий посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Постановою слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 від 01.10.2021 автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» державний номерний знак НОМЕР_1 , на кузові якого знаходиться лісова продукція виду «Дуб» об`ємом 8 м.куб., визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000389 від 01.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Слідчий суддя вважає, що слідчий довів, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, слідчим в клопотанні не зазначено та до клопотання не додано доказів, які б свідчили про те, що у разі повернення транспортного засобу власнику він може бути проданий, прихований чи знищений.
Враховуючи викладене вище, зважаючи на обґрунтування слідчим клопотання та подані ним докази, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності особи як арешт транспортного засобу без права користування ним, а тому, з урахуванням вимог ч. 2, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та вважає, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на транспортний засіб з правом користування, без права відчуження.

При цьому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на деревину виду «Дуб» об`ємом 8 м.куб. підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження або знищення такого майна, оскільки будь-яких законодавчих обмежень щодо такого відчуження не встановлено. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на лісову продукцію виду «Дуб» об`ємом 8 м. куб., яку було вилучено відповідно до протоколу огляду місця події від 01.10.2021.

Накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , законним володільцем якого є ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , з правом користування, без права відчуження.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, слідчому, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1