У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,підозрюваного ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Запоріжжя,громадянина України,зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.4 ст.152 КК України по матеріалам досудового розслідування кримінального провадження за № 0000018 від 03.01.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,-

Встановила:

Слідчий відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 ,за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.4 ст.152 КК України.

За змістом клопотання ОСОБА_4 підозрюється в тому,що 02.01.2022 р.за адресою: АДРЕСА_2 вчинив відносно малолітньої ОСОБА_7 ,2017 р.н., дії сексуального характеру,спрямовані на задоволення статевої потреби,після чого залишив місце злочину.

Слідчий просить обрати відносно підозрюваного запобіжний заходу у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, тому є ризик, що у відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою він може ухилитися від органу досудового розслідування і суду,а також незаконно впливати на свідків та потерпілу,з якими перебував у дружніх відносинах,з метою схилити їх змінити раніше надані показання на його користь.

Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих підстав, на які посилається слідчий,а тримання під вартою підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_4 є процесуально обґрунтованим,оскільки місці соціальні зв`язки та джерело доходів підозрюваного не встановлені,з чого сторона обвинувачення робить висновок про існування ризиків втечі та незаконно впливу на свідків і потерпілу. Така впевненість прокурора,з його слів, ґрунтується на особистому величезному досвіді роботи,спілкуванні із потерпілими від інших злочинів,які під впливом «Стокгольмського синдрому» починали відчувати до кривдників співчуття та на певному етапі не бажали їх кримінального переслідування.

Підозрюваний пояснив,що підозра відносно нього за ч.4 ст.152 КК України є необґрунтованою,він не вчиняв тих дій,які йому інкримінуються. Його затримання 03.01.2022 р. працівниками поліції відбулося за місцем його проживання,після чого його доставили у лікарню,де надали медичну допомогу у зв`язку з ножовим пораненням,яке йому спричинила один із свідків,згадуваних у клопотанні.

Заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав,що заявлених слідчим ризиків не існує,він має стійки соціальні зв`язки та постійне місце проживання,де мешкає матір`ю та сином,неофіційно працює ,не має намірів переховуватись від слідства, як і впливати на свідків чи потерпілу,зацікавлений у скорішому встановленні істини у справі та доведенні своєї невинуватості.

Захисник ОСОБА_5 ,заперечуючи проти задоволення клопотання,наголосила на тому,що підозра відносно її підзахисного не ґрунтується на достатніх достовірних доказах, а показання вказаних у клопотанні свідків та представника потерпілої містять не тільки суттєві протиріччя,а і пряму вказівку про те,що ці особи перебували у стані сильного сп`яніння та не могли через це дати змістовні показання.

Мотивування клопотання про існування ризиків переховування та незаконно впливу на вже допитаних свідків і потерпілу лише на припущеннях,які нічим не підтверджені,оскільки жоден із допитаних не заявив про такі побоювання. Інформація про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків викладена як встановлений факт,хоча орган досудового розслідування володіє відомостями про соціальні зв`язки підозрюваного,який раніше не судимий,має сина та матір,з якими мешкає у квартирі,що є власністю його матері,до затримання неофіційно працював.

Вважає,що з урахуванням цих відомостей про його підзахисного,достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки є запобіжний захід у виді домашнього арешту .

Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З наданих разом з клопотанням матеріалів встановлено наступне.

03.01.2022 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 внесено відомості про почате досудове розслідування за заявою ОСОБА_8 від 02.01.2022 р.про те,що невстановлена особа,знаходячись за адресою : АДРЕСА_2 ,вчинила дії сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 ,2017 р.н.(а.с.5).

03.01.2022 р.о 14.50 год. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.208 КПК України за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 (а.с.68-71).

04.01.2022 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.4 ст.152 КК України за викладених у клопотанні обставин(а.с.72-75),допит підозрюваного не проводився.

Відтак,орган досудового розслідування з незрозумілих причин,порушуючи права підозрюваного,передбачені ст.42 КПК України,не з`ясував його ставлення до пред`явленої підозри .

Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_9 слідчий та прокурор мотивують з посиланням на протоколи слідчих та процесуальних дій,а захист її оспорює,зазначаючи про недостатність цих доказів та їх протирічливий зміст.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу,слідчий суддя не вдається до оцінки зібраних на даному етапі досудового розслідування доказів на предмет їх достатності для доведення винуватості підозрюваного за стандартом доказування «поза розумним сумнівом»,а обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованим у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.

Проте,слід звернути увагу і на той факт,що на час розгляду клопотання сам факт зґвалтування сторона обвинувачення вважає встановленим лише зі слів свідків ,які таку інформацію сприймали теж зі слів потерпілої,без підтвердження будь-якими об`єктивними засобами доказування,а підозрюваний категорично заперечує вчинення відносно потерпілої будь-яких дій.

Приймаючи рішення не на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та впливати на свідків і потерпілу.

Припущення слідства про наявність таких ризиків зроблені без врахування тих обставин,що підозрюваний раніше не судимий,має постійне місце проживання,де зареєстрований та мешкає тривалий час у сім`ї з матір`ю та сином,неофіційно працював,негативних відомостей про нього сторона обвинувачення не представила.

Фактично слідчий у клопотанні визначив,а прокурор у судовому засіданні підтвердив,що ризик втечі підозрюваного випливає із підозри у вчиненні тяжкого злочину,а ризик незаконного впливу на свідків на потерпілу ґрунтується на особистому досвіді трудової діяльності прокурора,однак така позиція з точки зору процесуального закону є неприйнятною.

У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час допиту жоден із свідків та представник потерпілого не зазначили про побоювання незаконно тиску з боку підозрюваного у майбутньому або вчинення такого тиску безпосередньо після вказаних у клопотанні подій,вони мешкають окремо від підозрюваного,не пов`язані з ним спільним побутом або родинними зв`язками.

З викладеного вище слідчий суддя дійшов висновку ,що заявлені у клопотанні ризики наведені виключно декларативно без жодного об`єктивного підтвердження,при розгляді клопотання таких ризиків з детальним обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки підозрюваного прокурором не доведено,фактично посилання на ці ризики ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливості такої поведінки підозрюваного у майбутньому,тому не можуть слугувати підставою для обрання до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу.

Неодноразово прокурор наголошував про розгляді клопотання на тому,що існування згадуваних вище ризиків вважає доведеним за відсутності у матеріалах клопотання доказів протилежного.

Цілком слушно захисник ОСОБА_5 при розгляді клопотання зазначила,що орган досудового розслідування під час складання цього клопотання не виклав відомостей про особу підозрюваного,який навіть не був допитаний про склад сім`ї та інші обставини,які заслуговують на увагу при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу,та, на противагу стороні обвинувачення,надала підтвердження відомостей про склад сім`ї,місце проживання підозрюваного,наявність у нього сина,який наразі є повнолітнім, але з віку 5 років виховується батьком.

Виходячи з викладеного,слідчий суддя не встановив підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою,який є найбільш суворим запобіжним заходом,а з огляду на встановлені обставини про наявність у раніше не судимого підозрюваного сім`ї,постійного місця проживання,позитивних відомостей про соціалізацію,наданих з місця проживання,вважає за доцільне обрати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків не відлучатися з місця постійного проживання в період дії запобіжного заходу цілодобово, поклавши на підозрюваного відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом, не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду,утриматись від спілкування з свідками та потерпілою,її законним представником.

Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 181, 184,193,196 КПК України, слідчий суддя,-

Постановила:

В задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 -відмовити.

Обрати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту,заборонивши підозрюваному в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме квартиру АДРЕСА_3 ,цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)утриматись від спілкування із свідками,потерпілою,її законним представником.

Роз`яснити підозрюваному обов`язки та наслідки їх невиконання.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти у залі суду негайно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє 60 днів з 5 січня 2022 року до 5 березня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1