УХВАЛА
Іменем України
09.03.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

представника заявника лікаря - психіатра ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові заяву заступника генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру хворому:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння передбачені статтями 187 ч. 1 та 394 КК України, -

встановив:

Заступник генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заяву покликається на те, що у Комунальному некомерцІйному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 14.08.2018 (з моменту госпіталізації) до даного часу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом згідно Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018, що були продовжені Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2018, 20.06.2019, 07.10.2019, 02.04.2020, 16.10.2020, 10.03.2021.

23.02.2017, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив втечу із спеціалізованого лікувального закладу, а саме із стаціонарного чоловічого відділення № 23 для примусового лікувального психічно хворих (із звичайним наглядом) КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що по вул. Кульпарківській, 95 у м. Львові, де перебував згідно Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2016, якою до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (як до особи, що вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України).

За цим фактом було відкрито кримінальне провадження за ст. 394 КК України.

У зв`язку з попереднім кримінальним провадженням (за ст. ч. 1 ст. 187 КК України) проходив стаціонарну судово-психіатричну експертизу (Висновок судово-психіатричного експерта № 175 від 16.11.2016). Експертна комісія прийшла до висновку, що: « ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженим змінами (дефектом) особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженими змінами (дефектом) особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні із звичайним наглядом».

За даним кримінальним провадженням (ст. 394 ККУ) судово-психіатрична експертиза не проводилась.

16.03.2018 Франківський районний суд м. Львова постановив Ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , що була отримана лікувальним закладом 20.04.2018 вх. № 710/01.4.18.

Однак на той час ОСОБА_7 в заклад на лікування не прибував та 20.02.2018р. на виконання Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2018, ОСОБА_7 був виписаний для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

14.08.2018 пацієнт був доставлений до приймального відділення лікувального закладу бригадою ШМД № 5, у зв`язку з загостренням психічного стану: висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»), розмовляв сам з собою, перестав вживати їжу та воду, не доглядав за собою, відмічалися численні стереотипії.

У зв`язку з тим, що 20.04.2018 канцелярією установи було отримано та зареєстровано копію Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018 про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, він був одразу госпіталізований до 23-го відділення для виконання вище згаданої ухвали.

На момент госпіталізації пацієнт був доступний малопродуктивному контакту, на запитання відповідав після нетривалої паузи, коротко, часто не по суті, зісковзував до власних переживань, які подавав непослідовно. Увага була фіксована на власних хворобливих переживаннях, які мали абсолютний пріоритет. Мислення було паралогічне, непослідовне, резонерське, з розривами та маячними ідеями стосунку та відношення. Також висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»). Інтелект загалом відповідав віку та отриманій освіті. Емоційно був маловиразний, холодний, гіпомімічний, тривожний, насторожений, внутрішньо напружений, замкнений, аутичний. Настрій був знижений. Пацієнт відмовлявся від їжі та води, мотивуючи це тим, що «організм не приймає, все викидає, а якщо поїсть, то буде знову на штани виходити». Критика до своєї поведінки, хворобливого стану була повністю відсутня.

У зв`язку з тим, що пацієнт на другий день після госпіталізації продовжував відмовлятись від прийому їжі та води, також відмічалися затримка сечі, що становило ризик для життя пацієнта, він був переведений до відділенні інтенсивної терапії та реанімації № 22, де перебував до 20.08.2018. За цей час пацієнт пройшов курс електросудомної терапії (5 сеансів), отримував транквілізатори (р-н Сібазону) та інфузійну терапію. Внаслідок проведених лікувальних заходів стан пацієнта покращився та стабілізувався, пацієнт знову почав самостійно харчуватись та пити, був переведений назад до 23-го відділення.

Протягом першого часу перебування на стаціонарному лікуванні в 23-му відділенні ОСОБА_7 був аутичним, заглибленим у власні переживання, ні з ким з інших хворих в контакти не вступав, тримався усамітнено, переважно в межах свого ліжка; при розмовах висловлював маячні ідеї стосунку. Був повністю некритичним до свого стану, щодо скоєного - уникав даної теми розмови.

На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_7 неодноразово (13.09.2018, 12.03.2019, 10.09.2019, 06.03.2020, 03.09.2020, 23.02.2021, 19.08.2021, 16.02.2022) оглядався комісіями лікарів-психіатрів установи, які щоразу приходили до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідні заяви на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були надіслані на адресу Франківського районного суду м. Львова та задоволені Ухвалами від 16.10.2018, 20.06.2019, 07.10.2019, 02.04.2020, 16.10.2020. 10.03.2021, 14.09.2021 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були продовжені.

У процесі проведеного комплексного обстеження та лікування нейролептиками (модітен - депо, аміназин, риспетрил, азапін), загальнозміцнюючим та симптоматичним лікуванням, вітамінотерапією, та реабілітаційних заходів у межах відділення: перегляд телепередач, прогулянки по внутрішньому дворику відділення, - психічний стан пацієнта дещо покращився та в деякій мірі стабілізувався: впорядкувався в поведінці, нормалізувався нічний сон, на тривалі періоди відновився апетит. Залишалися паралогічність, непослідовність, розірваність мови та мислення. Судження поверхневі примітивні з фрагментарними маячними ідеями стосунку, впливу. Емоційно "блідий", маловиразний. Коло інтересів значно звужене, обмежене задоволенням базових фізіологічних потреб. Вольові процеси виражено знижені. Режиму у відділенні не порушував. Лікування протягом усього періоду перебування в стаціонарі приймав під контролем медпрацівників. Критика до свого стану та вчиненого злочину формальна. З оточуючими спілкується при потребі, більшість часу проводить в межах ліжка. До реабілітаційних заходів самостійно не залучається. На перший план виступають ознаки вираженого дефекту внаслідок безперервного шизофренічного процесу. Таким чином, досягти стану ремісії до даного часу не вдалося.

На підставі ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ЛОР «ЛОКПЛ», яка прийшла до висновку: "на момент огляду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає хронічним захворюванням у вигляді нараноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженими змінами (дефектом) особистості. Враховуючи наявність продуктивних змін в сфері мислення у вигляді фрагментарних маячних ідей відношення, відсутності критики до стану свого здоров`я та скоєного, відсутності розуміння необхідності прийому постійного підтримуючого лікування, потребує продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.03.2022р. прийнято до розгляду судове провадження із призначенням ОСОБА_7 захисника, судове засідання постановлено провести в режимі відеоконференції.

Представник заявника, лікар - психіатр ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, викладених у заяві, просила продовжити ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному закладі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву Комунального закладу підтримала, просила суд звернути увагу на виняткові обставини - введення в Україні воєнного стану внаслідок агресії з боку Російської Федерації, а відтак неможливості забезпечення належних умов амбулаторного лікування ОСОБА_7 .

Хворий у судовому засіданні заперечив щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному закладі, просив призначити амбулаторне лікування.

Прокурор у судовому засіданні з доводами заявника та його представника погодилася, просила суд задовольнити заяву.

Заслухавши доводи заявника, думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» відповідно до ухвал Галицького та Франківського районних судів м. Львова що були продовжені Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2018, 20.06.2019, 07.10.2019, 02.04.2020, 16.10.2020, 10.03.2021. 14.09.2021.

16 лютого 2022 року на підставі ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ЛОР «ЛОКПЛ», яка прийшла до висновку: "на момент огляду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає хронічним захворюванням у вигляді нараноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженими змінами (дефектом) особистості. Враховуючи наявність продуктивних змін в сфері мислення у вигляді фрагментарних маячних ідей відношення, відсутності критики до стану свого здоров`я та скоєного, відсутності розуміння необхідності прийому постійного підтримуючого лікування, потребує продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст. 17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.

Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512-514 КПК України, заслухавши пояснення лікуючого лікаря, пояснення хворого, думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 390, 514 КПК України, суд,-

постановив:

Заяву задовольнити.
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння передбачені статтями 187 ч. 1 та 394 КК України.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом 7 днів з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Суддя ОСОБА_8