Справа № 445/21/21
Провадження № 1-кп/445/57/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 04.12.2020 та №0000128 від 04.12.2020 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенівці Золочівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 02.12.2020, близько 20 год. 00 хв., будучи раніше судимий за вчинення злочину проти власності, знаходячись на території, що в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де його батько ОСОБА_6 здійснює свою підприємницьку діяльність, з метою крадіжки чужого мана, шляхом вільного доступу, повторно, умисно маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою та з корисливих мотивів, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, із вище вказаної території викрав маточин (ступиця) торгівельної марки "SAF" ідентифікаційний номер заводу виробника "", який належить ОСОБА_6 , після чого покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_6 , на загальну суму 2831,17 грн.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Крім цього, ОСОБА_4 , 03.12.2020, близько 22 год. 00 хв., знаходячись на території, що в АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , де його батько ОСОБА_6 здійснює свою підприємницьку діяльність, з метою крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, умисно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою та з корисливих мотивів, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, із вищевказаної території викрав колісний диск розміром 22,5х11,75, який належить ОСОБА_6 , після чого покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_6 , на загальну суму 1620,00 грн.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах.
ОСОБА_6 подано заяву про проведення судового розгляду без його участі, при визначенні міри покарання покладаються на розсуд суду.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його злочинні дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
У відповідності до ст. 12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким злочином.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає. Також суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий та враховуючи, особу обвинуваченого, зокрема, що такий за місцем проживання характеризується типово, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 22.02.2018, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання із визначенням 3 років іспитового строку. Нові злочини ОСОБА_4 вчинив 02.12.2020 та 03.12.2020 року, тобто в період іспитового строку.
Згідно з положеннями ч.3ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72цьогоКодексу.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. "Про практику призначеннями судами покарання" частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. "Про практику призначеннями судами покарання", маючи на увазі,що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті75,79,104 КК України).
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив нові злочини в період іспитового строку, а також вимоги статей 71,78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
Так, обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. При вирішенні даного питання суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання судового рішення та унеможливлення ухилення обвинуваченим від відбування призначеного покарання, до набрання вироком законної сили останньому слід обрати запобіжний захід - тримання під вартою, взявши під варту з зали суду.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 22.02.2018 та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.
До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19), взявши його під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 06.10.2021.
Витрати на залучення експерта в розмірі 1 961,40 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна грн. 40 коп.) покласти на засудженого ОСОБА_4 .
Речові докази: ступиця до транспортного засобу, диск до колеса транспортного засобу - повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1