Справа № 157/1730/20
Провадження №1-кп/157/47/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6 грудня 2020 року за №0000150, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , татарина, громадянина України, уродженця с. Сарайкурган, Каттакурганського району, Самаркандської області, Республіки Узбекистан, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , професійно-технічна освіта, не одружений, не працевлаштований, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 5 грудня 2020 року близько 15 год., знаходячись навпроти будинку №31 по вул. Комарова у м. Камені-Каширському, Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, тримаючи в правій руці камінь, завдав не менше чотирьох ударів по обличчю та голові потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синця і саден в правій ділянці обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також забійних ран в тім`яній і правій виличній ділянці голови, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю і пояснив, що між ним та потерпілим ОСОБА_6 ще до конфлікту 5 грудня 2020 року були неприязні відносини, він тривалий час терпів образи зі сторони останнього, який також свого часу хотів його побити палицею, а 5 грудня 2020 року близько 15 год., коли він знаходився по місцю свого проживання, то почув на вулиці крик своєї знайомої ОСОБА_7 , яка разом з ОСОБА_8 вирішили прийти до нього в гості, оскільки він прихворів, та вибіг на цей крик, і коли знаходився біля автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то потерпілий автомобілем на швидкості їхав прямо на нього щоб збити, а тому він відбіг в сторону та після цього, будучи в емоційному стані, підбіг до останнього і наніс два удари кулаком руки, у якій тримав камінь, що підняв з дороги, а після цього, коли потерпілий вийшов з автомобіля, то знову наніс останньому удар. Він бачив, що з голови потерпілого йшла кров, коли останній впав. Він пропонував потерпілому 6000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, однак ОСОБА_6 не захотів щоб йому була відшкодована ним шкода добровільно. Потерпілий не є співмешканцем ОСОБА_7 , як вважає, а є другом сім`ї останньої і не раз ображав її.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

З показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що між ним та обвинуваченим ще до подій 5 грудня 2020 року були неприязні відносини. Незважаючи на те, що він важко хворіє і йому потрібен спокій, ОСОБА_4 ображає його, пише різні смс-повідомлення на телефон, які за своїм змістом також містять погрози. 5 грудня 2020 року побачивши у м. Камені-Каширського ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , яка як з`ясувалося згодом, сказала йому у цей день неправду з приводу того, що їде проводжати сестру, він автомобілем попрямував за ними і мав намір ОСОБА_7 забрати. Автомобіль, в якому знаходилася ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а також дитина, зупинився на дорозі неподалік від місця проживання обвинуваченого, він почав просити ОСОБА_7 щоб вона сіла у його автомобіль, але остання не хотіла, він силою її тягнув за руку і штовхав до свого автомобіля, ці події бачила ОСОБА_10 . Після цього він сів у свій автомобіль та, розвернувшись, їхав назад, набрав швидкість щоб об`їхати автомобіль ОСОБА_10 , як раптом побачив ОСОБА_4 , а тому зупинився від автомобіля ОСОБА_10 на відстані 4-5 метрів, та спостерігав, чи підуть ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до ОСОБА_4 , та до нього підійшов останній і наніс йому, коли він сидів ще в автомобілі, удари каменем, який за розміром не поміщався у руці, а у подальшому також наніс удар після того, як він вийшов з транспортного засобу, тілесні ушкодження були з правої сторони. При цьому обвинувачений казав до нього, що можливо треба нанести удари по голові, щоб він вмер, а тому дії ОСОБА_4 він розцінює як замах на вбивство, а не як нанесення тілесних ушкоджень. Після нанесення йому тілесних ушкоджень він поїхав до сестри, ночами не спав, у нього була депресія, він не знав як такі удари можуть відобразитися на стані його здоров`я, переживав, а йому потрібен спокій щоб не повернулася одна з важних хвороб, від якої він вилікувався. Вважає, що ОСОБА_4 міг його убити якби не ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які відтягували останнього від нього. Коли він ще лежав на землі побитий, то обвинувачений рвався до нього щоб добити, а ОСОБА_7 і ОСОБА_10 тримали ОСОБА_4 . Моральні збитки нанесені не лише йому, а його родині, зокрема, сестрі, яка бачила його після нанесення тілесних ушкоджень та переживала. Вважає, що підтримуючи обвинувачення, він тим самим може зберегти ще чиєсь життя від неправомірних дій обвинуваченого. Коли він знаходився в автомобілі, то обвинувачений наніс йому 4 чи 5 ударів, а коли він вийшов з транспортного засобу, то йому обвинувачений наніс ще один удар у голову, від першого він відмахнувся, а другий удар прийшовся по голові. Він сам вийшов з автомобіля щоб вберегтися від ударів, оскільки, перебуваючи в салоні транспортного засобу, він знаходився фактично у замкненому просторі, і нічого обвинуваченому за таких умов не заважало наносити йому удари. Він 14 років спільно проживав із співмешканкою ОСОБА_7 , а саме, проживав до того часу, поки не захворів і поки не з`явився масажист ОСОБА_4 . Два роки тому ОСОБА_7 і ОСОБА_4 познайомилися, і він згодом зрозумів, що вони не просто сусіди, що у них ближчі стосунки.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є її знайомим, а потерпілий ОСОБА_6 приїжджав тривалий час до неї як гість, спільно як однак сім`я вона з ним ніколи не проживала, він міг залишитися ночувати, але спільного господарства вони не вели. 5 грудня 2020 року у неї в гостях була сестра ОСОБА_10 з дітьми, остання їй повідомила, що захворів ОСОБА_4 і на початку 14 години запропонувала його провідати. Вони разом автомобілем сестри поїхали спочатку до магазину «Наш Край» у м. Камені-Каширському, після чого під`їхали до будинку ОСОБА_4 , який знаходиться біля автовокзалу у м. Камені-Каширському, крім них в автомобілі було ще двоє дітей. Коли вона почала виходити з автомобіля, то до неї підійшов ОСОБА_6 і почав шарпати та вказувати, щоб вона їхала з ним, силою намагався тягнути її до свого автомобіля, так шарпав її, що порвав їй куртку, між ними виникла сварка. ОСОБА_10 у цей час пішла до ОСОБА_4 , але повернулася з подвір`я і втрутилась у конфлікт, запитувала у ОСОБА_6 , яке відношення він має до неї ( ОСОБА_7 ). Після цього вони сіли до автомобіля, аж раптом старша дочка почала кричати, і вони побачили, що ОСОБА_6 мало що не в`їхав своїм автомобілем у їхній автомобіль. Вона вийшла з автомобіля і в цей час вже ОСОБА_4 був біля ОСОБА_6 , останній знаходився в салоні автомобіля, у нього була розбита щока, йшла кров, і вона сказала обвинуваченому, щоб той відчепився під потерпілого, а потерпілого почала запитувати, чому той приїхав і щоб їхав звідси, однак ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, обвинувачений та потерпілий почали битися, ОСОБА_4 ударив ОСОБА_6 по голові, останній впав, ОСОБА_10 почала відтягувати ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 встав і пішов до автомобіля. Вона не бачила сам момент нанесення ударів. В подальшому вона з ОСОБА_10 сіли у своє авто і поїхали з місця події. Обвинувачений і потерпілий постійно між собою конфліктують, сваряться, назвати таку їх поведінку ревнощами не можна.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 вбачається, що у грудні 2020 року вона приїхала до своєї сестри ОСОБА_7 , була з дочками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і на наступний день запитала у сестри за їх спільного товариша ОСОБА_4 , запропонувала провідати останнього, оскільки той не виходив на зв`язок. Приблизно в обідню пору вони заїхали у магазин «Наш Край», після цього поїхали до будинку ОСОБА_4 щоб його провідати. Як тільки під`їхали до будинку останнього, то побачили, що позаду їде ОСОБА_6 автомобілем. Вона, взявши пакет з продуктами, попрямувала до будинку ОСОБА_4 та мала йти вже до дверей будинку, як побачила що ОСОБА_6 почав шарпати її сестру, а тому кинула пакет з продуктами біля хвіртки і побігла до них. Потерпілий шарпав її сестру, силою тягнув у свій автомобіль, а тому вона почала його відштовхувати, сестра ОСОБА_13 плакала, з потерпілим їхати не хотіла. Після цього вони з сестрою сіли у свій автомобіль, розвернулися, також своїм автомобілем розвернувся ОСОБА_6 , на вулицю також вийшов з будинку ОСОБА_4 , та раптом в автомобілі почали кричати діти, що ОСОБА_6 мало не в`їхав у їхній автомобіль, останній надто близько під`їхав своїм автомобілем до їхнього. ОСОБА_4 підійшов до автомобіля потерпілого, вони сварилися, після цього вона побачила, що ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, та обвинувачений і потерпілий почали шарпатися, вона їх розбороняла, у потерпілого голова була у крові, розбита, вона забрала обвинуваченого, а ОСОБА_6 просила сісти до його автомобіля. Сам момент нанесення ударів вона не бачила. У потерпілого була кров на обличчі, на светрі.

З протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого від 7 грудня 2020 року та за участю обвинуваченого від 11 грудня 2020 року з фототаблицями до них вбачається, що як обвинувачений, так і потерпілий, кожен з них окремо, під час проведення слідчого експерименту детально показали механізм нанесення обвинуваченим ударів потерпілому, а саме каменем, якого ОСОБА_4 тримав у правій руці, в ліву ділянку обличчя близько 4-5 разів та один удар у верхню ділянку голови потерпілого, від чого останній впав.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 190 від 10 грудня 2020 року, у потерпілого ОСОБА_6 під час проведення судово-медичної експертизи виявлено тілесні ушкодження: забійні рани в ділянці голови (тім`яна і права вилична ділянки), синець і садна в ділянці обличчя. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею останнього, за механізмом удар і удар-тертя, з мінімальною кількістю чотирьох контактуючих дій. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, не виключається, що вони могли утворитись в час та при обставинах вказаних в постанові та самим підекспертним. Судово-медичних даних що вищевказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту немає. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 по ступені тяжкості кожне окремо відносяться: у вигляді забійних ран в ділянці голови (тім`яна і права вилична ділянки) до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, терміном більше шість діб, у вигляді синця і саден в ділянці обличчя, до категорії легких тілесних ушкоджень.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена.

Посилання потерпілого на те, що у даному випадку було вчинено замах на вбивство не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і є його власним баченням обставин конфлікту, який мав місце між ним та обвинувачекним.

Окрім того, згідно із ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Призначаючи покарання, суд враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, не працевлаштований, однак займається суспільно-корисною працею, виїжджаючи на тимчасові заробітки, скарг на його поведінку, згідно з характеристикою по місцю проживання не надходило, вину у вчиненні кримінального проступку він визнав.

Обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, відсутні. Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа не тільки визнає свою вину та дає правдиві показання, але й просить вибачення у потерпілого, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому.

Під час судового розгляду кримінального провадження зазначені обставини у своїй сукупності, що свідчило б про щире каяття обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження.

Саме по собі визнання вини, за відсутності інших зазначених обставин, не може свідчити про щире каяття, і, на глибоке переконання суду, зумовлені загрозою понесення обвинуваченим передбаченого законодавством за вчинення зазначеного кримінального проступку покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, яке відносить до кримінальних проступків, особу обвинуваченого та фактичні вищезазначені обставини вчинення кримінального проступку, зокрема кількість нанесених ударів, місце локалізації, а також і те, що останній вину визнав повністю, майновий стан обвинуваченого, який є задовільним, і наведений у досудовій доповіді висновок органу пробації, згідно з яким ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення оцінено як середній, суд дійшов висновку, що доцільно та необхідно признати ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, що передбачений санкцією статті закону, що передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення, тобто у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На думку суду, таке покарання не є м`яким, забезпечить мету його призначення, що передбачена ст. 50 КК України, зможе запобігти вчиненню нових злочинів (кримінальних правопорушень) обвинуваченим, буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, з огляду на вищезазначені фактичні обставини вчинення кримінального проступку, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно із ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено та стверджено поданими потерпілим ОСОБА_6 фіскальними чеками, що останнім у зв`язку із ушкодженням здоров`я витрачено кошти на лікування у розмірі 5596 грн. 15 коп., а саме, на придбання медичних препаратів, метонату, елфунату, магній сульфату, фурасеміду, що рекомендовані, згідно з копією витягу з медичної картки, лікарем невропатологом, а також на придбання, з огляду на характер нанесених тілесних ушкоджень, бинтів, йоду, мазей, і на проходження МРТ голови, адже тілесні ушкодження були нанесені і в голову потерпілому та попередньо, згідно з копією наданої потерпілим медичної документації, було постановлено діагноз: струс головного мозку.

За таких обставин та з врахуванням принципу диспозитивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 у частині стягнення з ОСОБА_4 5387 грн. 29 коп. майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить задовольнити.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Оскільки ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальному провадженні і умисними діями ОСОБА_4 були завданні йому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого потерпілий переніс страждання та фізичний біль, був порушений звичний ритм його життя, тому він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує форму і ступінь вини обвинуваченого, характер, кількість і спосіб завданих потерпілому тілесних ушкоджень, які, в тому числі, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, характер, обсяг болю і душевних страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку з умисними неправомірними діями обвинуваченого, поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, істотність та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого у зв`язку, в тому числі з розслідуванням кримінального провадження, лікуванням, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та добросовісності, суд вважає необхідним цивільний позов потерпілого задовольнити частково на суму 10000 гривень.

Цивільним позивачем ОСОБА_6 доказів, які б свідчили про те, що моральна шкода заподіяна йому в більшому розмірі, не надано, а тому й немає підстав для стягнення цієї шкоди у визначеній ним сумі.

Посилання потерпілого на те, що моральна шкода була також завдана і його родичам, зокрема, сестрі, яка бачила наявні на ньому тілесні ушкодження, переживала, не можуть бути правовою підставою для стягнення з обвинуваченого такої шкоди на користь потерпілого, оскільки сестра останнього не є у цьому кримінальному провадженні потерпілою від кримінального правопорушення.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної (немайново) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5387 (п`ять тисяч триста вісімдесят сім) гривень 29 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10000 (дес`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_1