н/п 1-кп/490/12/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 , провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінальних проваджень № 0003065, №0000626 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.05.2016 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 30 діб арешту, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 105 КК України з іспитовим строком на 1 рік, вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.12.2018 року за ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 р. за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
10.02.2017 року, близько 18-00 год., неповнолітні ОСОБА_3 та Особа 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, перебували біля житлового будинку АДРЕСА_2 й рухались через двір вказаного будинку в сторону вул. 6 Слобідська.

В цей час вони побачили неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , який разом з неповнолітнім братом ОСОБА_7 рухався перед ОСОБА_3 та Особа 1, й у ОСОБА_3 раптово виник умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого заволодіння чужим майном й оберненням його на свою користь.

З метою реалізації вказаного наміру ОСОБА_3 запропонував Особа 1 пограбувати неповнолітніх, які йшли попереду, на що останній дав свою згоду.

Реалізуючи вказаний вище злочинний умисел, діючи спільно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій ОСОБА_3 разом з Особа1 почали наздоганяти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

При цьому, Особа 1. випередив ОСОБА_3 , наздогнав підлітків біля ІІ під`їзду будинку АДРЕСА_3 й почав вимагати грошові кошти. Через короткий проміжок часу до Особа1 приєднався ОСОБА_3 , який підійшов до підлітків. У присутності ОСОБА_3 . Особа1 знов повторив свою вимогу, й після одержання відмови хлопців повідомив, що він їх зараз обшукає.

ОСОБА_6 усвідомлюючи реальність загрози з боку нападників, які є старшими й відповідно фізично сильнішими, злякавшись за своє та брата здоров`я, попросив ОСОБА_3 та Особа1 їх не бити, повідомив, що у нього є телефон марки «Iphone5» моделі «16GB Black» та віддав його Особа1.

Після чого ОСОБА_3 та Особа 1 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись вилученим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальний збиток ОСОБА_6 , на суму 5500 грн.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, вказав, що жодних обставин, здобутих в ході досудового розслідування він не оспорює і повністю погоджується із викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому він щиро кається. Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.ст. 65, 102, 103 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене неповнолітнім кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого неповнолітнім кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого, особу обвинуваченого, його вік та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а також умови його життя і виховання, рівень розвитку.

Так, обвинувачений є раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на обліках у лікарів психіатра на нарколога не знаходиться.
За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, згідно акту обстеження умов проживання від 20.02.2017 року, він проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом із мамою та бабусею, був забезпечений всім необхідним для розвитку.
Обставини, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються щире каяття у вчиненому злочині та вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин справи, наявності вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому та усвідомив свою провину, зважаючи на те, що потерпілому відшкодована заподіяна шкода, суд вважає можливим, призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 186 ч.2 КК України, у розмірі, який, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
При цьому, оскільки ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, то остаточне покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, слід призначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань. До призначеного покарання слід зарахувати покарання частково відбуте за попереднім вироком.

Строк покарання рахувати з 05.08.2020 року, тобто з моменту затримання ОСОБА_3 ..

Цивільний позов не заявлений. Речові докази: мобільний телефон «Iphone5» моделі «16GB Black» - який переданий на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_8 , вважати таким, що повернутий власнику. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з 05.08.2020 року.

Відповіднодо ч.4 ст. 70 КК України, у строк покарання ОСОБА_3 зарахувати строк покарання, частково відбутого за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 року, у період з 05.08.2020 року по 12.01.2022 року.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1