Справа № 539/716/22
Провадження № 1-кп/539/136/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2022 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
та захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побережка Богуславського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -
На початку вересня 2021 року, точної дати та час слідством не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на березі ставка в с. Миколаївка Лубенського району Полтавської області, де знаходився на риболовлі, випадково знайшов рюкзак, в якому знаходились дві гранати Ф-1 та РГД-5. Після чого, в це й же день, маючи досвід поводження із боєприпасами та знаючи вимоги законодавства України про те, що зброя та боєприпаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно- небезпечних наслідків, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберіганні бойових припасів, забрав дані гранати з собою, таким чином незаконно їх придбав, достовірно знаючи, що знайдені ним предмети відносяться до категорії бойових припасів.
У подальшому, в цей же день, ОСОБА_4 , всупереч вимогам, визначеним п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» № 901-УІІІ від 23.12.2015 року, Постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, незаконно переніс незаконно придбані ним бойові припаси до квартири свого брата ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , до якої мав вільний доступ та ключі. Після чого ОСОБА_4 , не повідомивши про даний факт брата та членів його родини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, залишив гранати на зберігання у верхньому відділенні комори в коридорі вищевказаної квартири.
Під час проведення санкціонованого обшуку 07.10.2021 в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_6 у коридорі, у верхньому відділенні комори виявлено та вилучено предмет схожий на гранату РГД 5 з маркуванням 83-73т, предмет схожий на гранату Ф1, з маркуванням 386, 76-80-т та два запали зовні схожих на запали до гранат з маркуванням 204-79 УЗГРМ-2, 583.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
15 лютого 2022 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором за участі захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди підозрюваний та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести підозрюваний, а саме за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. В угоді також зазначено, що ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі має бути звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.
Прокурор, захисник та обвинувачений у судовому засіданні не заперечували проти затвердження судом угоди, вважали, що для цього існують всі передбачені законом підстави.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Витрати на проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Керуючись ст. 314, 369 - 371, 373 376, 471, 473, 475 КПК України,
Затвердити угоду від 15 лютого 2022 року про визнання винуватості, укладену між підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника Петра Донця та прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лубенського
міськрайонного суду ОСОБА_1