Дата документу 08.12.2021
Провадження №1кп/554/141/2021

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому, судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001728 від 06.08.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

25 серпня 2020 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Героїв Сталінграда в м.Полтаві, рухаючись зі сторони вул.Великотирнівської в напрямку вул.23 Вересня, порушив п.п.10.1, 16.13 ПДР, а саме на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, виконуючи поворот ліворуч у напрямку з`їзду на суміжну дорогу вул. Героїв Сталінграду, виїхав передньою частиною керованого ним автомобіля на зустрічну смугу для руху, не впевнився в безпеці маневру, не надав перевагу в русі транспортному засобу -мопеду марки ApriliaRS50, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення.

У результаті дорожньо транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої та середньої третини

велигомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням, косого перелому лівої великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третин діалізу без зміщення, уламкового перелому малогомілкової кістки лівої гомілки в середній третині зі зміщенням, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Причиною даної автопригоди та наслідків, що від неї настали, стало порушення водієм ОСОБА_7 п.п.10.1, 16.13 ПДР, відповідно до яких:

п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.16.13 - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної автопригоди та він мав технічну можливість запобігти їй шляхом виконання вимог п.п.10.1, 16.3 ПДР, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та, описуючи обставини автопригоди, підтвердив суду, що 25 серпня 2020 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, він, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Героїв Сталінграда в м.Полтаві, рухаючись зі сторони вул.Великотирнівської в напрямку вул.23 Вересня, проявивши необережність, порушив п.п.10.1, 16.13 ПДР, а саме на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, виконуючи поворот ліворуч, не впевнився в безпеці маневру, не надав перевагу в русі мопедисту ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення.

На підставі ч.3ст.349 КПК України докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, судом не досліджувались. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, сумнівів в їх добровільності немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Згідно висновку органу пробації виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції, його особа не становить високу небезпеку для суспільства.
Ст.65 КК України визначено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючих обставин, а також прийняти до уваги те, що згідно з ч.2ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У ході судового розгляду встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено тяжке кримінальне правопорушення, він є особою раніше несудимою, вперше вчинив необережний злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває на обліку в лікаря - нарколога, - невролога, - психіатра.
Таким чином, при призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, характеристику особи обвинуваченого, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, висновок органу пробації, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин та приходить до висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів.
Однак, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих обставин, наявність на утриманні малолітньої дитини, яку він виховує та утримує один, оскільки мати дитини померла, висновок органу пробації, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_7 звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо додаткового покарання, суд зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено тяжке кримінальне правопорушення, ним грубо порушено Правила дорожнього руху та як наслідок зіткнення з мопедом під керуванням ОСОБА_4 . Через такі дії обвинуваченого було завдано потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які безумовно надалі погіршили стан його здоров`я та на теперішній час він змушений відновлювати його.
У судовому засіданні потерпілий наполягав на суворій мірі покарання для обвинуваченого.
Хоча обвинувачений і має матір пенсійного віку, яка хворіє, однак переконливих доводів про те, що вона повністю перебуває на утриманні обвинуваченого, на розгляд суду не надано.
З цих підстав, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого, суд приходить до висновку про застосування стосовно ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Прокурором заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 14263, 63 грн.
В обґрунтування цивільного позову прокурором надано довідку від 22.09.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні 1 МКЛ м.Полтави з 05.08.2020 року по 25.08.2020 року, проведено 20 ліжко / дні. Вартість лікування склала 14263, 63 грн.
Обвинувачений ОСОБА_7 позов прокурора визнав повністю.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про повне задоволення позову прокурора.
Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ «Українська пожежно страхова компанія», в якому він просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 26754, 31 грн., а також стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 700000 грн.
Окрім того, просить вирішити питання судових витрат, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_7 заявив про часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, в якій сумі конкретно не повідомив, при вирішенні позову просив суд врахувати його майновий стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, годувальником якої є лише він.
Відповідачем ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» надано до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнано, оскільки страховик не є заподіювачем шкоди і не несе відповідальність за шкоду завдану діями обвинуваченого, а діє на підставі договірних відносин у разі настання страхового випадку у межах страхових сум. На його думку, відповідно до умов, встановлених п.12.1. ст.12, ст.22, ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з фізичним знищенням транспортного засобу становить: 28080 грн (вартість транспортного засобу до ДТП) 13900 грн (вартість транспортного засобу після ДТП) 1300 грн (франшиза) = 12880 грн.
Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що внаслідок кримінального правопорушення він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вартість витрат на лікування склала 6574, 31 грн., вартість пошкодженого мопеда 20000 грн.
На підтвердження вартості витрат на лікування позивачем надано копії чеків на купівлю медичних препаратів, наявних на а.с. 30-35 тому 1. Дослідивши надані чеки, перед судом підтверджена заявлена шкода на лікування в розмірі 6574, 15 грн.
Висновком проведеної судової товарознавчої експертизи від 28.09.2021 року встановлено, що збиток, завданий власникові транспортного засобу Aprilia, д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , станом на 27.09.2021 року, становив 14553, 75 грн.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже він є зобов`язаною особою, яка несе відповідальність перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
При цьому, страхова відповідальність ОСОБА_7 застрахована в ПАТ «Українська пожежно страхова компанія», (страховий поліс № АР /0173076). Страхова сума на одного потерпілого складає 260000 грн; за шкоду, заподіяну майну 130000 грн (а.с.184 тому № 1).
Визначений вказаним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції

України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень цього Закону у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону - це відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.
Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.
У судовому засіданні підтверджено розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 6574, 31 грн (вартість витрат на лікування потерпілого ) та в розмірі 14553, 75 грн. (вартість збитків пошкодженого мопеда), а всього 21128, 06 грн, які підлягають стягнення в солідарному порядку з відповідачів.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її

завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пунктом 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, при визначенні розміру морального відшкодування суд враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_4 , які були пов`язані з перенесеним фізичним болем, тривалістю стаціонарного та амбулаторного лікування, тимчасовою непрацездатністю, вимушеними негативними змінами, які порушили звичний спосіб його життя, зумовили вживати заходів для відновлення стану здоров`я. Отримані ним тілесні ушкодження є тяжкими по ознаці небезпеки для життя. Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує і майнове становище обвинуваченого.
З урахуванням викладеного суд оцінює завдану моральну шкоду ОСОБА_4 в розмірі 100000 грн.
При цьому слід врахувати, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує моральну шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, на підставі ст..26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки розмір понесених позивачем витрат на лікування склав 6574, 31 грн, то виходячи з цих положень закону, розмір моральної шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати страховик складає 328, 71 грн, виходячи з розрахунку: 6574, 31 грн х5% = 328, 71 грн.
Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено лише до обвинуваченого, то її розмір підлягає зменшенню в такій частині.
Тобто із обвинуваченого, в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 99671, 29 грн. (100000 328, 71= 99671, 29 грн).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову потерпілого.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правничу допомогу, що окремо досліджує суд за результатами розгляду справи.
На розгляд суду надано договір про надання правової допомоги, квитанції про оплату витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн, розрахунок виконаних робіт та витраченого часу адвокатом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу, однак вони підлягають стягненню з відповідачів не в солідарному порядку, оскільки такий порядок застосовується лише до вирішення позовних вимог, а конкретно стосовно кожного відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

З урахуванням складності справи, зокрема в частині розгляду цивільного позову, часу, витраченого на надання правничої допомоги, часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає розмір правничої допомоги 4000 грн., в рівних частинах з кожного відповідача.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на транспортні засоби підлягають скасуванню та поверненню їх володільцям.
З метою забезпечення цивільного позову залишити без змін арешт, накладений на майно обвинуваченого на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 05.01.2021 року. (а.с.108 тому 1).
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Речові докази: транспортний засіб марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 повернути обвинуваченому ОСОБА_7 , мопед повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Цивільний позов прокурора до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради (одержувач УК у м.Полтаві/ м.Полтава/24060300, номер рахунку (ІВАN):UA 0016712, код платежу: 24060300, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), , найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження) в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого в розмірі 14263 ( чотирнадцять тисяч двісті шістдесят три) грн. 43 коп.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ПАТ«Українська пожежно страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ПАТ«Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 21128 (двадцять одна тисяча сто двадцять вісім) грн 06 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 99671 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сімдесят одна) грн 29 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3677 (три тисячі шістсот сімдесят сім) грн 60 коп.
Стягнути з з ОСОБА_7 , ПАТ«Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_4 процесуальні витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., з кожного.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1