ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 159/5062/20

провадження № 51-4619км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7,

прокурора ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначене за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2020 року (4 чотири місяці арешту), більш суворим призначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Вирішено питання щодо початку строку відбування покарання і речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він на початку квітня 2020 року, точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено, повторно, діючи з прямим умислом, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження висячого замка, проник у підвальне приміщення АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав картоплю жовтого сорту загальною вагою 61,25 кг, чим завдав потерпілій ОСОБА_2 майнової шкоди на загальну суму 490 грн.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2021 року вирок міськрайонного суду від 05 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Сторона захисту вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 94, 370, 374 та 412 КПК, а вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, не підтверджена доказами, які суди безпосередньо дослідили.

Наголошує, що вартість рослинної сировини - картоплі, яку викрав ОСОБА_1 , відповідно до ст. 91 КПК в цьому кримінальному провадженні підлягала встановленню й доведенню.

Посилаючись на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18), вказує про порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК, оскільки у кримінальному провадженні не було призначено експертизи для визначення вартості викраденого майна, а висновки суду першої інстанції щодо розміру завданої шкоди є припущеннями, які ґрунтуються на недостатніх та неналежних доказах.

Захисник наголошує на тому, що апеляційний суд не усунув порушень, допущених судом першої інстанції, своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, навів аргументи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просив залишити їх без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за ст. 94 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими згідно з вимогами ст. 94 цього Кодексу.

Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та узгоджується з положеннями статей 370, 374 КПК.

Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_1 та з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої останній визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю, підтвердивши викладені в обвинуваченні обставини щодо вчинення крадіжки картоплі.

Також міськрайонний суд проаналізував і належним чином оцінив й інші зібрані у справі докази, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 квітня 2020 року, протоколи огляду місця події від 15 квітня 2020 року, протокол слідчого експерименту від 09 вересня 2020 року, зміст яких детально відображено у вироку.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК, визнавши належними та допустимими докази, на підставі яких суд визначив розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_2 .

Твердження захисника про те, що у цьому кримінальному провадженні не доведено у діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК, через невстановлення розміру шкоди висновком експерта, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно із законодавством, чинним на момент вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, кримінальну відповідальність за викрадення чужого майна було передбачено, якщо його вартість перевищує 210,2 грн.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_1 повторно шляхом проникнення у сховище вчинив крадіжку картоплі вагою 61,25 кг, чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 490 грн.

Оцінюючи доводи касаційної скарги колегія суддів виходить з того, що предметомкримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК, є майно - предмети матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, соціально-економічного та юридичного характеру.

Юридичними ознаками майна як предмета вказаного кримінального правопорушення є те, що воно: 1) повинно бути чужим для винного; 2) як правило, належить на праві власності іншому суб`єкту або перебуває у його володінні; 3) не є речами, що вилучені із цивільного обігу або обмежені у ньому, і не є предметом злочинів, за незаконне поводження з якими передбачена відповідальність в інших розділах Особливої частини КК.

За фізичними ознаками майном є предмети матеріального світу, які можуть бути вилучені з володіння законного власника чи особи, у володінні якої вони знаходяться, і за якими їх можна віднести до індивідуально визначених предметів або їх відповідного виду, класу чи роду.

Соціально-економічними ознаками майна є те, що воно: 1) має мінову та споживчу вартість, здатність задовольняти матеріальні чи інші потреби людини, суспільства, держави; 2) вилучено із природного середовища (стану) людською працею чи створено людиною.

Вартісний критерій уособлює у своєму змісті і віддзеркалює у грошовому вимірі особливості фізичних, соціальних, економічних і юридичних ознак конкретного майна, встановлення якого в аспекті застосування приписів статей 185 КК, 242, 332 КПК законодавець не пов`язує із імперативною вимогою проведення експертного дослідження.

Стороною захисту в касаційній скарзі не заперечується наявності всіх вказаних вище ознак предмету інкримінованого злочину, а матеріали кримінального провадження містять чітку їх визначеність, ніхто з учасників кримінального провадження не оспорює кількості викраденої картоплі (61,25 кг). Сторони кримінального провадження не оскаржують того факту, що це була саме картопля, яку відповідно до протоколу огляду місця події від 15 квітня 2020 року було вилучено в підвальному приміщенні, що належить ОСОБА_1 .

Під час апеляційного перегляду апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що в цьому кримінальному провадженні немає потреби у призначенні експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, та вмотивував цей висновок з посиланням на правозастосовну практику суду касаційної інстанції.

Посилання захисника на висновок, який міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №420/1667/18, відповідно до якого вартість викраденого майна необхідно доводити висновком експерта, є нерелевантним, оскільки у провадженні, що розглядала об`єднана палата були інші фактичні обставини, ніж ті, які є предметом розгляду цього кримінального провадження.

Так, у кримінальному провадженні, що було предметом розгляду об`єднаної палати (справа № 420/1667/18) предметом викрадення були суцвіття соняшнику на корені, водночас розмір шкоди був встановлений місцевим судом виходячи із вартості насіння соняшнику вилученого із відокремленого від кореня суцвіття, отже проведення експертизи мало значення для визначення вартості рослинної сировини (суцвіть соняшнику), яка не була прибрана із земельної ділянки. Крім цього у вказаному кримінальному провадженні у залежності від точного встановлення розміру шкоди перебувало питання про кваліфікацію дій, а саме: чи мала місце кримінальна відповідальність, або ж дії таких осіб підпадали під відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення.

За вказаним висновком об`єднаної палати, імперативність приписів п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Як вбачається із матеріалів цього провадження, розмір завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди обґрунтовано був встановлений шляхом нескладних арифметичних розрахунків з урахуванням наявних у ньому відомостей про кількість викраденого та даних довідки ФОП ОСОБА_3 від 17 квітня 2020 року № 121 щодо ринкової вартості 1 кг картоплі - 8 грн, станом на 01 квітня 2020 року.

Отже доводи захисника про можливість лише на підставі висновку експерта встановити вартість викраденого майна і розмір майнової шкоди у цьому кримінальному провадженні є безпідставними та не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, касаційний суд зазначає, що відповідно до ст. 332 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Суд за приписами ч. 2 ст. 26 КПК у кримінальному провадженні вирішує лише

ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом. Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК.

За змістом п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 1-3 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Виходячи із законодавчих норм, обвинувачений та його захисник наділені можливістю активно реалізувати свої права, в тому числі наполягати на проведенні експертизи

і клопотати про забезпечення експертної установи відповідними матеріалами для проведення такої експертизи, за наявності обґрунтованих підстав.

Стороною захисту дієвості зазначених гарантій у цьому кримінальному провадженні

під сумнів не поставлено. Проте, як убачається з його матеріалів, сторона захисту не порушувала питання перед судом першої інстанції про призначення експертизи для визначення вартості викраденого майна.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що були би підставами для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , а отже, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6