Дата документу 13.09.2021 Справа № 554/8688/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Під час досудового розслідування встановлено, що службова особа колективного підприємства «Краса і мода» за попередньою змовою з невстановленою особою, розтратили майно підприємства, а саме перукарню № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до заяви членів трудового колективу перукарні № НОМЕР_1 КП «Краса і мода», встановлено, що директор колективного підприємства «Краса і мода», до складу якого відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань входить 107 засновників, ОСОБА_5 19.08.2021 організувала та провела загальні збори, не дотримавши кворуму, зазначеного в статуті підприємства, за результатами яких прийнято рішення про відчуження одного з об`єктів нерухомого майна - перукарні №1 за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 27, належної колективному підприємству «Краса і мода» за заниженою вартістю.
Згідно статуту колективного підприємства «Краса і мода», підприємство створене на основі добровільного об`єднання членів трудового колективу і діє з метою самостійної, систематичної діяльності по наданню послуг, виконанню робіт, виробництву продукції та торгівлі для отримання прибутку (доходів). Відповідно до п. 5.3. суб`єктом права спільної власності на підприємстві, як юридичної особи, є його трудовий колектив, який складається з громадян, що уклали трудовий договір з підприємством і перебувають з ним у трудових відносинах. Пунктом 6.1. передбачено, що вищим органом управління є загальні збори трудового колективу підприємству. Згідно п. 6.5. статуту, збори вищого органу управління вважаються дійсними, якщо на них були присутніми не менше 51% членів трудового колективу, або їх уповноважених осіб. Присутність сторонніх осіб на зборах вищого органу управління підприємства визначається дозволом зборів, що підтверджується голосуванням.
Допитані члени трудового колективу КП «Краса і мода», повідомили про те, що 18.08.2021 року о 12:00 год. відбулися збори правління, на яких керівником підприємства ОСОБА_5 було повідомлено учасників про те, що оскільки у підприємства є велика заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам, то остання вважає, що необхідно здійснити продаж приміщення перукарні №1 за адресою м. Полтава, вул. Соборності, 27, а отримані кошти використати для погашення вказаної заборгованості. Окрім того, ОСОБА_5 повідомила, що вона вже визначилася з покупцем ОСОБА_4 , який вже начебто і провів оцінку майна та визначився з вартістю перукарні №1, а саме 2,5 млн. грн., а тому розглядати альтернативних покупців вона не збирається. У зв`язку з цим на 19.08.2021 ОСОБА_5 запланувала проведення загальних зборів Колективу КП «Краса і мода». 19.08.2021 ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_6 (юрист КП «Краса і мода») та ОСОБА_7 (завідувач Перукарні №28) виготовили протокол загальних зборів Колективу КП «Краса і мода», на якому члени колективу начебто вирішили здійснити продаж перукарні №1 за адресою АДРЕСА_1 з порушенням статуту КП «Краса і мода», а саме: протоколи щодо продажу майна видавалися для підпису ОСОБА_6 без внесення доповнень до порядку денного проведення зборів, без голосування, без обговорення та не проголошено кількість присутніх учасників, присутність сторонньої особи, крім цього не внесено до порядку денного пропозиції щодо придбання приміщень за вищою ціною, та надання звіту директора по фінансово-економічній діяльності з питань виникнення діючої заборгованості з заробітної плати.
Крім того, встановлено, що станом на 01.08.2021 року заборгованість з виплати заробітної плати КП «Краса і мода» становить 610,7 тис. грн. (період заборгованості: жовтень 2020 р. липень 2021 р.).
Протоколом позачергових загальних зборів членів трудового колективу КП «Краса і мода», які проводилися 19.08.2021 року постановлено надати згоду на продаж нерухомого майна, що належить КП «Краса і мода», а саме окремого нежитлового приміщення загальною площею 139,4 кв.м., розташованого в будинку АДРЕСА_2 за 2 534 100 грн. Відчуження майна здійснити на користь фізичної особи ОСОБА_4 та уповноважено голову правління директора КП «Краса і мода» ОСОБА_5 укласти та підписати договір на відчуження цього майна.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.09.2021 року КП «Краса і мода» в особі ОСОБА_5 продано на користь ОСОБА_4 групу нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
08.09.2021 року слідчим винесена постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні групи нежитлових приміщень, загальною площею 139,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
08.09.2021 року потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_8 заявила клопотання про накладення арешту на нерухоме майно приміщення площею 139,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 з метою запобігання відчуження даного майна.
Фактично вищевказаний об`єкт нерухомого майна є предметом, що був об`єктом протиправних дій, та містить відомості, що можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюють під час кримінального провадження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В ході розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на групу нежитлових приміщень загальною площею 139,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.
Водночас, враховуючи те, що об`єкт нерухомого майна - група нежитлових приміщень загальною площею 139,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, що був об`єктом кримінального правопорушення, існує висока імовірність відчуження прав на вказане майно, особами які зацікавлені ходом досудового розслідування.
Таким чином, не накладення арешту із застосуванням заборони відчуження та розпорядження майном особам, які зацікавлені ходом досудового розслідування, може призвести до втрати, вказаного речового доказу, який має значення для доказування кримінального правопорушення, що в подальшому перешкоджатиме розслідуванню кримінального провадження та встановленню усіх обставин даної події, зокрема може призвести до втрати речового доказу та можливості відшкодування завданого КП «Краса і мода» матеріального збитку.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що в даному випадку вищевказане нерухоме майно має значення по кримінальному провадженні, являється предметом вчинення злочину, його користування, відчуження та розпоряджання на час досудового розслідування може негативно вплинути на його повноту, об`єктивність та всебічність, призвести до відчуження нерухомого майна та позбавить можливості відшкодувати завданий матеріальний збиток КП «Краса і мода», з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів,
З метою забезпечення арешту майна, у відповідності до положень ч.2 ст.172 КПК України, слідчий просив клопотання розглянути без повідомлення власника майна.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Слідчий надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Оскільки слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, беручи до уваги, що розгляд клопотання в присутності власника майна може призвести до розголошення даних досудового слідства, негативних наслідків у вигляді відчуження даного нерухомого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про розгляд клопотання без повідомлення власника майна.
Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.
Перевіривши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України).
Під час досудового розслідування встановлено, що службова особа колективного підприємства «Краса і мода» за попередньою змовою з невстановленою особою, розтратили майно підприємства, а саме перукарню № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Метою накладення арешту на групу нежитлових приміщень слідчий зазначає збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а тому 08.09.2021 року слідчим винесена постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні групи нежитлових приміщень, загальною площею 139,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, слідство вважає, що не накладення арешту із застосуванням заборони відчуження та розпорядження майном особам, які зацікавлені ходом досудового розслідування, може призвести до втрати вказаного речового доказу, який має значення для доказування кримінального правопорушення, що в подальшому перешкоджатиме розслідуванню кримінального провадження та встановленню усіх обставин даної події, зокрема може призвести до втрати речового доказу та можливості відшкодування завданого КП «Краса і мода» матеріального збитку.
Слідчим доведено, що група нежитлових приміщень, загальною площею 139,4 кв.м., має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст.98 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню у повному обсязі.
Слід також зазначити, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1