Провадження №1-кп/127/961/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001043, відомості про яке внесено в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 23 вересня 2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0001043, відомості про яке внесено в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 23 вересня 2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивував тим, що підставою застосування та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є особами, схильними до вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працюють та в зв`язку з відсутністю коштів можуть продовжувати вчиняти злочини;
-переховування обвинувачених від суду, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 усвідомлюють тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях;
-незаконного впливу обвинувачених на свідків та потерпілих, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 матимуть можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою створення сприятливих для себе умов.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу обвинувачених, їх репутації та соціальні зв`язки, зазначені обставини, у своїх сукупності свідчать про те, що на даний час зберігаються ризики, які були попередньо встановлені та стали підставою для законного обрання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.
- Також просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, яке мотивував тим, що підставою застосування та продовження вказаного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується;
-переховуватися від суду;
-незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачений, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу обвинуваченого, його репутацію та соціальні зв`язки, зазначені обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що на даний час зберігаються ризики, які були попередньо встановлені та стали підставою для законного обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_12 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.
Потерпілі та представник потерпілого підтримали клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_11 щодо клопотання прокурора поклався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_9 підтримує думку свого підзахисного.
Обвинувачений ОСОБА_13 просив суд змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 підтримала думку свого підзахисного, додатково доповнила, що в судовому засіданні потерпілі допитані, тому впливати на них обвинувачений не буде, також обвинувачений раніше не судимий, має соціально-стримуючі зв`язки, постійне місце проживання. Додатково доповнила, що ОСОБА_13 до затримання працював, коли встановлювались його анкетні дані, і у підготовчому засіданні та на початку судового розгляду зазначав, що був адміністратором «Хостелу», де проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Відсутність належного оформлення трудових відносин, а саме не проведення реєстрації таких відносин в органах державної податкової служби аж ніяк не означає їх відсутність. Стверджуючи таке, захисник посилається на норми Кодексу Законів про працю, а саме ст.24. «трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи». Аналізуючи викладене, вважає, що висновок суду щодо відсутності доходу не відповідає фактичним обставинам і відсутність належно оформлених трудовий відносин не вказує на їх відсутність. Загалом, якщо вважати, що кожна не працевлаштована особа схильна до вчинення злочинів, то відповідно до офіційних даних, рівень безробіття в Україні зріс на 36,7% порівняно з 2020 роком. Пресслужба Державної служби зайнятості проінформувала що станом на 25 січня 2021 року мають статус безробітного 485,3 тисячі Українців. Але неправильно вказувати що всі ці особи потенційно майбутні злочинці;
Також доповнила, щодо тяжкості покарання, то злочин, в якому обвинувачується особа не є особливо тяжким. Сама по собі суворість покарання не є самостійно достатньою підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. З даного приводу досить однозначно висловився Європейський суд з прав людини, про що більш детально зазначено далі. Щодо ризику впливу на учасників процесу, наголошує, що потерпілі у даній справі допитані під час судового розгляду в засіданні 09.03.2021 року, користуються правовою допомогою адвоката. Свідків у даному кримінальному провадженні згідно наявного в суді реєстру матеріалів досудового розслідування немає жодного. Тому ризик впливу на будь-яких осіб на даний час відсутній взагалі.
Також, на думку захисту, судом має бути враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, не перебував у розшуку. При затриманні проведено його особистий огляд, вилучені у нього речі відношення до предметів злочину не мають. У нього не було жодного знаряддя, про яке вказували потерпілі що їм таким погрожували (ніж, шокер), не було належних потерпілим телефонів, документів.
На думку захисту, твердження обвинувачення про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для подальшого застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_13 найсуворішого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тому вважає, що вирішуючи заявлене захистом клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою, суд має виходити не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини, просила відмовити в заявленому клопотанні та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Захисник ОСОБА_10 підтримала думку свого підзахисного та адвоката ОСОБА_7 , додатково доповнила, що ризики, на які посилається прокурором не доведені та документально не підтверджені, на думку захисту є можливість змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_8 не заперечили проти задоволення клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників процесу суд дійшов наступного висновку.
Вирішуючи питання щодо запобіжних заходів, суд приймає до уваги, що ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_12 у виді цілодобового домашнього арешту, які в подальшому були продовжені.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч.2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний час доби.
Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали обвинувального акту суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 необхідно продовжити строк тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_12 - у вигляді цілодобового домашнього арешту, в зв`язку з тим, що вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, обвинувачені можуть продовжити свою злочинну діяльність, не мають будь-яких джерел доходу, не мають постійного місця роботи, що дає підстави вважати, що у подальшому вони можуть переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативного триманню під вартою ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_12 , як такого, що недостатній для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п.18 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).
На думку суду, в клопотаннях обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за скоєний злочин, особи підозрюваних, репутацію та соціальні зв`язки, суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_13 перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання їм більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При цьому, підстав для застосування ОСОБА_11 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.
Крім того, аналізуючи клопотання захисника ОСОБА_7 , яка жодного підтверджую документу до свого клопотання не надала, суд не знайшов підстав до його задоволення.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та неможливим і саме тримання під вартою ОСОБА_11 та ОСОБА_13 може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 197, 369, 370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_11 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 05 травня 2021 року по 03 липня 2021 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_13 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 05 травня 2021 року по 03 липня 2021 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на 60 (шістдесят) діб, що полягає в забороні залишати житло в якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 наступні обов`язки:
1) прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;
2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду цілодобово;
3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту діє з 05 травня 2021 року по 03 липня 2021 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Відділення поліції №1 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області (смт. Теплик, вул. Чорновола, 2).

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_13 може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: