02.03.2021 Єдиний унікальний № 371/182/20
У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про застосування примусових заходів виховного характеру

2 березня 2021 року м. Миронівка

ЄУН 371/182/20

Провадження № 1-кп/371/2/21

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої розглядається

клопотання ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000682, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2019 року за ст. 286 ч. 2 КК України, щодо застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Козин Миронівського району Київської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є здобувачем освіти Маслівського аграрного коледжу імені П.Х.Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету, раніше не судимий,

В С Т А Н О В И В :

Неповнолітній ОСОБА_4 до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, що полягає в порушенні правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Близько 18 години 16 вересня 2019 року ОСОБА_4 , не маючи права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ТF698», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_8 , з невстановленою швидкістю рухався по автодорозі між селами Салів та Козин Миронівського району Київської області.

Рухаючись в смузі для руху в бік села Салів, ОСОБА_4 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, заздалегідь виявивши попереду задимленість проїзної частини, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, перебуваючи в умовах недостатньої видимості, не зменшив швидкість руху та в`їхав у задимлену ділянку автодороги, внаслідок чого втратив контроль над керованим автомобілем та допустив зіткнення із нерухомим попутним автомобілем марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із причепом марки «ГКБ 8551», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 .

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.3. б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 1 січня 2002 року, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», та вимоги п. 12.2 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».

В результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля марки «ЗАЗ ТF698», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 83/129 від 20 грудня 2019 року, смерть ОСОБА_8 настала в результаті комбінованих переломів хребта з ушкодженнями шийного і грудного відділів спинного мозку, які призвели до розвитку спінального шоку.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3. б), 12.2. Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_8 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька.

Неповнолітній ОСОБА_4 , як особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, визнав повністю свою провину у скоєнні суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, пояснив, що він дійсно вчинив суспільно небезпечне діяння за вказаних в клопотанні обставин, щиро розкаявся у вчиненому та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.

Законний представник неповнолітнього, його батько ОСОБА_5 , не заперечив проти застосування до свого неповнолітнього сина примусових заходів виховного характеру.

Захисник неповнолітнього просив суд задовольнити клопотання прокурора та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батька.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника, враховуючи позицію прокурора, який просить задовольнити клопотання, перевіривши зібрані в ході досудового розслідування докази, встановивши інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з п. 1,2 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Частиною 3 ст. 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до частини 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Такі обставини не заперечив ОСОБА_4 , підтвердив його законний представник ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 .

Вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 доводиться доказами, які були надані прокурором та досліджені в судовому засіданні.

У відповідно до вимог статті 11 КК України суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечні дії, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , керується принципом найкращих інтересів дитини, встановлених у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 містять ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_4 не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, вік та особу неповнолітнього, який вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаявся у вчиненому, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька.

Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батька суд вирішує з урахуванням даних, що їх характеризують.

Судом встановлено, що неповнолітній зростав у неповній сім`ї, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, його батько здатний забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою, надав згоду на передачу йому неповнолітнього під нагляд.

Клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру обґрунтоване належним чином та підтверджене доказами, які є належними і допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Процесуальні витрати у виді витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 12-1/2421 від 8 січня 2020 року) у розмірі 1570 гривень 10 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 12-1/2547 від 16 січня 2020 року) у розмірі 1570 гривень 10 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 12-1/2913 від 29 січня 2020 року) у розмірі 1570 гривень 10 копійок віднести на рахунок держави, оскільки за змістом ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта стягуються судом лише у разі ухвалення обвинувального вироку, тобто покладення вказаних процесуальних витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 16 вересня 2019 року автомобіль марки «ЗАЗ ТF698», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп марки «ГКБ 8551», реєстраційний номер НОМЕР_3 , визнано речовими доказами.

Ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2019 року на речові докази у вигляді автомобіля марки «ЗАЗ ТF698», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепа марки «ГКБ 8551», реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладено арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі ст.ст. 97, 105 КК України, керуючись ст.ст. 100, 174, 318, 322, 368-372, 376, 497-501 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання щодо застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000682, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2019 року за ст. 286 ч. 2 КК України, задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Козин Миронівського району Київської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , здобувача освіти Маслівського аграрного коледжу імені П.Х.Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття, тривалістю до 17 грудня 2021 року.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, що складаються із витрат на проведення інженерно-транспортних експертиз у розмірі 4530 гривень 30 копійок віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт майна, застосований ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2019 року.

Після набрання ухвалою чинності речові докази :

- транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ ТF698», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 28 жовтня 2012 року, до дня смерті був ОСОБА_8 , повернути дружині померлого ОСОБА_10 .

- транспортний засіб автомобіль марки «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп марки «ГКБ 8551», реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернути власнику ТОВ «НВФ «Урожай»».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд протягом семи діб з дня оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1