ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/348/21 Справа № 711/4556/21 Категорія: ст. 170 КПК Укрраїни Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

головуючий ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні № 0000337 від 23 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України, задоволено,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні № 0000337 від 23 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України, задоволено.

З метою можливої конфіскації майна, як виду додаткового покарання та забезпечення цивільного позову, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1 га, за кадастровим номером :01:001:1670 (реєстраційний номер майна 20), яка розташована за адресою: Черкаська область, Канівський район, с/рада Литвинецька та на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено заборону на її відчуження.

Ухвала мотивована тим, що 13 липня 2021 року у вказаному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України, санкція статті яка інкримінується ОСОБА_7 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, а тому з метою відшкодування шкоди завданої вказаним правопорушенням у випадку доведеності вини доцільним є накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1 га, яка належить на праві власності ОСОБА_7 .

При цьому, слідчий суддя виходив з того, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування вказаного заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливості конфіскації майна внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

В апеляційній скарзі, поданій 29 липня 2021 року, захисник підозрюваної ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на те, що 22 липня 2021 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси, а повний її текст ні захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , ні сама підзахисна ОСОБА_7 від суду не отримували, у зв`язку з чим вважають за необхідне ініціювати в суді апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення.

Водночас, посилаючись на порушення норм процесуального права, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, внесене в кримінальному провадженні № 0000337 від 23 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України, задоволено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зміст клопотання про накладення арешту та додані до нього матеріали в якості доказів, не вказують на існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих правопорушень, та відповідно необхідності задоволення клопотання про накладення арешту на належне їй майно. Дана ухвала є безпідставною та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 9) ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно до ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи зазначене та дослідивши доводи на обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що, вказані норми закону слідчим суддею в ході розгляду та задоволення клопотання, дотримані в повному обсязі.

Так, відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000337 від 23 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України.

13 липня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 191 КК України (а. с. 17-24).

Потерпілою стороною на стадії досудового розслідування заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_7 про відшкодування в солідарному порядку заподіяної шкоди в сумі 5 761 000 грн (а. с. 28-38).

Згідно даних інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266484683 у приватній власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1670 (реєстраційний номер майна 20), яка розташована за адресою: Черкаська область. Канівський район, с/рада Литвинецька (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч. 6 приведеної статті у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, згідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У встановленому цим Кодексом порядку арешт може бути накладено, зокрема на нерухоме майно ч. 10 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

На переконання колегії суддів, у відповідності до зазначених вимог закону, слідчий який вніс клопотання, погоджене з прокурором, належним чином обґрунтував необхідність такого арешту та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання, в повній мірі дотрималися процесуальних норм задовольняючи його.

Так підозрюваній ОСОБА_11 інкримінується заволодіння чужим майном, розтрата чужого майна, вчинена за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах та розтрата чужого майна, вчинена за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах, крім того, в межах досудового розслідування, заявлено цивільний позов про солідарне стягнення в тому числі і з ОСОБА_11 матеріальної шкоди завданої злочином розмір якої склав 5 761 000 грн.

Враховуючи, що санкція ч. 5 ст. 190 КК України, яка в тому числі інкримінується ОСОБА_11 , у випадку доведеності її вини у вчинені інкримінованих злочинів, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, суму збитків, у завданні яких підозрюється ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на нерухоме майно, діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосовано на засадах розумності та співмірності.

В свою чергу, стороною захисту, якою ініційовано апеляційне оскарження вище приведеної ухвали суду, не було надано жодних доказів які б вказували на її необґрунтованість та невмотивованість. Аргументи апеляційної скарги побудовані, в цілому на відсутності доказової бази яка б вказувала на обґрунтовану підозр ОСОБА_7 , щодо вчинення нею до інкримінованих правопорушень, судова колегія до уваги не бере, оскільки згідно рішенням ЄСПЛ у справі «К. Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно з`ясують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи тимчасовий характер обмеження у праві власності ОСОБА_7 , беручи до уваги санкції інкримінованої статті та розмір збитків, у завданні яких вона підозрюється, за відсутності доказів наданих скаржницею та її захисником на спростування аргументів оскаржуваної ухвали, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , зокрема на земельну ділянку площею 0,1 га, за кадастровим номером :01:001:1670 (реєстраційний номер майна 20), яка розташована за адресою Черкаська область, Канівський район, с/рада Литвинецька та належить на праві приватної власності підозрюваній.

За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які б можливо було визнати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Поновити підозрюваній ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2021 року про накладення арешту залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Текст ухвали виготовлено 09 серпня 2021 року.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4