ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4749/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1119/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, не працюючого, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 06.04.2011 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту; 2)16.10.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 15.09.2017 з Диканівської ВК (№ 12) за відбуттям строку покарання,,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 03.05.2019 року.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вказаним вироком встановлено, що 09 квітня 2019 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на лавці, розташованій між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що склались внаслідок ревнощів, маючи злочинний намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечність свого діяння, припускаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, наніс навідліг один удар кухонним ножем, який утримував у правій руці, в ліву частину грудної клітини ОСОБА_9 , який сидів на лавці справа від нього. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяні наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення лівої половини грудної клітини проникаюче в плевральну порожнину та супроводжувалося лівостороннім гемопневматораксом, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року скасувати, ухваливши новий вирок, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим призначити покарання в межах санкцій вказаної статті.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що ОСОБА_8 не мав умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, випадково завдав останньому удар ножем, що підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, у зв`язку з чим кваліфікація дій його підзахисного за ч.1 ст.121 КК України є помилковою.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційну скаргу сторони захисту з доповненнями; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційну скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.
Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які були ретельно допитані під час судового розгляду за участю сторони захисту та обвинувачення.
Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив в суді першої інстанції, що 09 квітня 2019 року він перебував вдома у ОСОБА_8 , де вони разом із ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Потім він та обвинувачений пішли до магазину та на лавочці між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 продовжили вживати спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв, у них виник словесний конфлікт через ревнощі ОСОБА_8 до ОСОБА_11 .. Під час словесного конфлікту, через деякий час, ОСОБА_9 повернув голову в праву сторону та відчув удар в область грудної клітини зліва і побачив, що ОСОБА_8 тримає в правій руці частину кухонного ножа з довжиною клинка близько 10 см, який зламався від удару. Потерпілий сказав ОСОБА_8 викинути ножа. Після чого вони пішли до магазину щоб викликати швидку медичну допомогу, де ОСОБА_8 звернувся до хлопців з проханням викликати швидку медичну допомогу та пішов додому.
Свідок ОСОБА_11 надала в суді першої інстанції показання про те, що 09 квітня 2019 року у вечірній час, вона з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вживали у неї та обвинуваченого вдома спиртні напої. Через деякий час, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пішли до магазину, але довго не повертались. Приблизно опівночі, коли ОСОБА_8 повернувся додому, він повідомив, що наніс удар ножем ОСОБА_9 . Через деякий час приїхали співробітники поліції, від яких вона дізналась про події 09 квітня 2019 року. Наступного дня ОСОБА_11 подзвонив потерпілий ОСОБА_9 , який сказав, що вказані події стались через ревнощі до неї.
Свідок ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що вони мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи мають намір обмовити обвинуваченого.
Будь-яких доказів про те, що свідок та потерпілий не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченим та його захисником суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника в цій частині є безпідставною.
Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, у зв`язку з чим апеляційні доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі проведення слідчого експерименту від 19 квітня 2019 року та відеозапису до нього, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_9 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 квітня 2019 року, згідно якого ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 за загальними рисами обличчя, як особу, яка 09.04.2019 нанесла йому удар ножем в область серця; протоколах огляду місця події від 10 квітня 2019 року; протоколах огляду предметів від 04 червня 2019 року та 12 червня 2019 року; постановах про визнання документів доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 04 червня 2019 року, 12 червня 2019 року та 13 червня 2019 року; картці виїзду бригади швидкої медичної допомоги №1306А від 09 квітня 2019 року; протоколах огляду документів від 04 червня 2019 року та 13 червня 2019 року; на компакт диску CD-R з аудіозаписами «09 04 2019 23 47 » та «09 04 2019 23 50 », наданими КЗОЗ «ЦЕМД та МК»; довідці КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР від 11.04.2019 року; висновку судово-медичної експертизи № 09-636/2019 від 30.05.2019 року; висновку судово-імунологічної експертизи № 14/938-ДМ/19 від 03.05.2019 року; висновку судово-імунологічної експертизи № 14/995-Дм/19 від 01.06.2019 року; заяві потерпілого ОСОБА_9 від 19 квітня 2019 року, згідно якої останній добровільно видано належну йому кофту бежевого кольору та джинси світло-сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору; висновку судово-імунологічної експертизи № 14/991-Дм/19 від 11.06.2019 року; висновку судово-імунологічної експертизи № 14/992-Дм/19 від 11.06.2019 року; заяві ОСОБА_8 , згідно якої останній добровільно видано належні йому спортивні штани сірого кольору, які були надягнуті на ньому під час подій 09.04.2019 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 14.05.2019 року, проведеного за участю ОСОБА_8 .
Захисником та обвинуваченим не заперечуються в апеляційній скарзі відповідність вищезазначених доказів вимогам кримінального процесуального закону щодо законності їх отримання. В мотивувальній частині вироку суд навів переконливі докази вини ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити вдруге зміст письмових доказів вважає недоцільним.
Апеляційні доводи захисника та обвинуваченого про те, що обвинувачений ОСОБА_8 випадково завдав потерпілому ОСОБА_9 удар ножем, на переконання колегії суддів, спростовуються відомостями вищенаведених письмових доказів та показаннями свідка і потерпілого, який пояснив в суді першої інстанції, що в ході розпиття спиртних напоїв між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт через ревнощі ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та через деякий час ОСОБА_9 повернув голову в праву сторону та відчув удар в область грудної клітини зліва і побачив, що ОСОБА_8 тримає в правій руці частину кухонного ножа з довжиною клинка близько 10 см, який зламався від удару.
Відповідно до відомостей протоколу слідчого експерименту від 19 квітня 2019 року, потерпілий ОСОБА_9 під відеозапис на місці події показав та розказав про обставини та механізм нанесення ОСОБА_8 йому удару ножем в область серця. Також ОСОБА_9 показав та розказав, як після нанесення удару, він схопив ОСОБА_8 за передпліччя правої руки та тримав обома руками, поки обвинувачений не викинув ніж із зігнутим лезом в бік. Після цього вони пішли до кіоску, де ОСОБА_8 попросив невідомих хлопців викликати швидку медичну допомогу та пішов додому.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-636/2019 від 30.05.2019 року, у ОСОБА_9 мало місце колото-різане поранення лівої половини грудної клітини проникаюче в плевральну порожнину та супроводжується лівостороннім гемопневматораксом. Зазначене проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини у ОСОБА_9 утворилося від колючо-ріжучої дії гострого предмету не пізніш 10.04.2019 та цілком ймовірно в той термін, який вказаний в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи та медичній документації. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини це тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя. У показаннях ОСОБА_9 та ОСОБА_8 викладених у протоколах слідчих експериментів від 19 квітня 2019 року та 14 травня 2019 року про обставини та механізм нанесення ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , особливих протиріч немає. Таким чином, тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли бути отримані за обставинами, часом та механізмом, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_8 . При досліджені крові ОСОБА_9 на наявність алкоголю від 10.04.2019 виявлений етиловий спирт у крові у кількості 1,653, що відповідно до загальноприйнятих таблиць відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника та обвинуваченого щодо невірної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього.
Судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, на переконання колегії суддів, вірно надана критична оцінка доводам сторони захисту про те, що ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження потерпілому з необережності, оскільки не усвідомлював, що у нього в руці ніж, а вважав, що це запальничка є неспроможними, так як під час нанесення удару обвинувачений взяв ніж за лезо від чого поранив руку, що підтверджується наявністю крові обвинуваченого на кофті потерпілого згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 14/991-Дм/19 від 11.06.2019 року.
Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_8 , колегія суддів вбачає наявність прямого умислу у обвинуваченого на спричинення потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки обвинувачений завдав удар ножем, в область життєво важливого органу, а саме у ліву частину грудної клітини, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Крім того, колегія суддів бере до уваги знаряддя злочину - кухонний ніж, який ОСОБА_8 мав при собі, що не оспорював обвинувачений під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції. Згідно показань потерпілого ОСОБА_9 та відомостей протоколу слідчого експерименту від 19 квітня 2019 року, зазначений ніж зламався після нанесеного удару та потерпілий наказав обвинуваченому ОСОБА_8 викинути цей ніж, після чого останні направилися до кіоску, де ОСОБА_8 попросив невідомих хлопців викликати швидку медичну допомогу та пішов додому.
Згідно дослідницької частини висновку судово-медичної експертизи № 09-636/2019 від 30.05.2019 року, при обстеженні в області грудної клітини ОСОБА_9 зліва в проекції 3 міжребер`я по середньо-ключичній лінії мається рана розмірами 2х0,7 см з рівними краями.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 317 від 25.05.2019 року, ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Момент виникнення у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу та мотивів на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 чітко зазначений в формулюванні обвинувачення, визнаного судомо доведеним, та в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, у зв`язку з чим апеляційні доводи в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Твердження сторони захисту, що потерпілий сам спровокував конфлікт, не спростовують висновків суду, що умисне нанесення обвинуваченим поранення лезом кухонного ножа в область грудної клітини потерпілого, тобто в життєво важливий орган, свідчить про умисел ОСОБА_8 на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження - з огляду на його локалізацію та поведінку обвинуваченого до вчиненого злочину.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що протиправні дії обвинуваченого були припинені самим потерпілим, який, відчувши отримане тілесне ушкодження, наказав обвинуваченому викинути ніж.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду, що факт виклику медичної допомоги жодним чином не свідчить про відсутність умислу обвинуваченого на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому в момент їх заподіяння.
На думку колегії суддів, зазначені обставини, тобто поведінка обвинуваченого до вчиненого ним злочину, спосіб, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчать про безпідставність апеляційних доводів захисника та обвинуваченого щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу на спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження та неправильної правової кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України.
Таким чином, версія та доводи сторони захисту про незгоду з кваліфікацією дій обвинуваченого, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника з доповненнями обвинуваченого.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого в момент заподіяння.
У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності.
Стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді