Справа № 303/1034/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/216/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 303/1034/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 2 ст. 121 КК України
з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначеного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 25 листопада 2016 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись по місцю свого фактичного проживання за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки із ОСОБА_10 навмисно наніс йому два удари обухом сокири в область голови, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран в чоло-тім`яній ділянці зліва, крововилив у м`які тканини чоло-тім`яної ділянки голови зліва по периферії ран, багатоуламковий перелом лівих тім`яної, скроневої та чолової кісток, включаючи основу черепа, субарохноїдальні крововиливи, забій речовини лівої півкулі головного мозку з утворенням детриту, множинні внутрішньо-мозкові гематоми лівої півкулі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи в реанімаційному відділенні Мукачівської ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Не погоджуючись з даним вироком, прокурор Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Прокурор ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, яка полягає у безпідставному застосуванні судом щодо ОСОБА_5 ст. 69 КК України. Звертає увагу, що при призначенні міри покарання, суд не врахував той факт, що ОСОБА_5 , ігноруючи принципи суспільної моралі своїми умисними діями, вчинив тяжкий злочин, а також те, що спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, не надав першу медичку допомогу, та давав неправдиві пояснення на початку досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 . Крім того, судом не враховано як обтяжуючу обставину те, що згідно з показаннями обвинуваченого під час вчинення злочину він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Потрепілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_9 звертає увагу на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 не повідомив суду, що раніше був судимий військовим трибуналом та відбував покарання у дисциплінарному батальйоні. Зазначає, що обвинувачений в судовому засіданні визнав свою вину частково, а тому не можна враховувати як пом`якшуючу обставину щире каяття. Стверджує, що він зібрав 3000 грн на поховання ОСОБА_10 та віддав свідку ОСОБА_11 , проте, як йому стало відомо гроші були використані на алкоголь обвинуваченим ОСОБА_5 , у зв`язку з чим потерпілий ОСОБА_9 наполягає на відшкодуванні матеріальних та моральних збитків.
Під час апеляційного розгляду прокурор апеляційні скарги прокурора та потерпілого підтримав, покликаючись на викладені в них мотиви, просить апеляційні скарги задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 апеляційні скарги заперечили, просять вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційних скарг, просить такі задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється, шкодує за вчиненим.
Заслухавши доповідь судді, сторону обвинувачення та сторону захисту, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.
Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 підлягає скасуванню у зв`язку з прийняттям необґрунтованого рішення про застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України і, як наслідок, призначення йому занадто м`якого покарання, яке явно не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Так, мотивуючи свій висновок про необхідність застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України, суд першої інстанції у вироку зазначив про врахування судом характеру та ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, дані про його особу, зокрема те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, він раніше не судимий, за місцем проживання характеризуються посередньо, жаліє про вчинене, є особою похилого віку, хворіє на параноїдну шизофренію, епізодичний перебіг. Також, судом враховано, що ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження під час сварки, яку спровокував сам ОСОБА_10 і який погрожував фізичною розправою обвинуваченому та його дружині. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
З врахуванням наведеного, місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 більш м`якого розміру покарання, не зазначеного в санкції статті кримінального закону, яким передбачено відповідальність за скоєне.
Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може і вважає його таким, що суперечить вимогам ст.ст.65, 69 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Аналіз зазначеної норми вказує на те, що підставою для застосування ст. 69 КК України є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.
У даному випадку обставин, які б задовольняли ці критерії, відсутні.
Колегія суддів звертає увагу, що у вироку зазначено помилкове твердження про те, що ОСОБА_5 хворіє на параноїдну шизофренію, епізодичний перебіг, що було судом враховано при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вказаний діагноз було поставлено його падчерці ОСОБА_11 (Т.1 а.с. 136).
Сам ОСОБА_5 , відповідно до довідки від 26.05.2017, проходив лікування у період з 11.05.2017 по 26.05.2017 у психіатричній лікарні м. Берегово з діагнозом F 10.2 («Синдром алкогольної залежності»).
Суд першої інстанції не врахував повною мірою те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, згідно з положеннями ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.
Без належної оцінки суду залишилися наслідки вчиненого діяння, які виразилися у смерті потерпілого.
Крім того, серед обставин, що пом`якшують покарання суд зазначив щире каяття.
Між тим, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Проте, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав частково. Також обвинувачений спочатку намагався приховати сліди злочину, оскільки не хотів брати на себе провину, про що повідомив у судовому засіданні у суді першої інстанції.
Потерпілий в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про щире каяття обвинуваченого, оскільки його поведінка не свідчила про наявність такого каяття, а кошти, які потерпілий дав на похорон ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_5 витратив на алкоголь.
У зв`язку з наведеним доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України є обґрунтованими.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості. Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини та характер вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його вік, те, що за місцем проживання він характеризується з посередньої сторони, а саме: інколи зловживає алкогольними напоями, підтримує дружні стосунки з особами, які схильні до скоєння правопорушень та злочинів, станом на вчинення злочину не перебував на психіатричному та наркологічному обліку; часткове визнання вини як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
З приводу доводів прокурора про необхідність врахування як обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то на переконання апеляційного суду такі є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - скасувати з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України скасувати.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі
У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку невідкладно скерувати для вручення засудженому ОСОБА_5 та прокурору ОСОБА_7 .

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4