Справа №591/2823/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/714/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА
Іменем України

16 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання прокурора ОСОБА_6 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Сум від 19.02.2021, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_10 ,

потерпілої - ОСОБА_11 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_13 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_14 ,

захисника - адвоката ОСОБА_15 ,

установила:

У поданому клопотанні прокурор ОСОБА_16 просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів і покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_11 , свідком ОСОБА_17 ; повідомляти прокурора та суду про зміну місця проживання; носити електронний засіб контрою. Клопотання обгрунтоване тим, що вироком Зарічного районного суду м. Сум від 19.02.2021 ОСОБА_13 визнаний винним за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 152 КК, і йому призначене покарання у виді 120 годин громадських робіт та позбавлення волі строком 3 роки відповідно. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. До ОСОБА_13 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК, строк дії якого закінчується до набрання вироком законної сили. Під час обрання та продовження запобіжного заходу існували ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, які на даний час не зменшилися, оскільки обвинувачений з метою уникнення відбування призначеного йому покарання у виді 3 років позбавлення волі може переховуватися від суду. Цей ризик також підтверджується тим, що ОСОБА_13 зник з місця вчинення кримінальних правопорушень, після чого був затриманий працівниками поліції. Крім того, враховуючи насильницький спосіб вчинення правопорушення та об`єкт посягання у виді статевої свободи та недоторканності потерпілої, останній, будучи обізнаним про місце проживання потерпілої та свідка, може незаконного впливати на них, а інші більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт, не зможуть запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст клопотання прокурора, доводи прокурора ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_12 , які підтримали клопотання прокурора, просили обрати ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_15 , які заперечили проти клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно ч. 1-2 ст. 331 цього Кодексу, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 176, 177, 181, 194 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, дійшла висновку щодо доведеності обставин, які свідчать про: 1) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказує прокурор; 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Так, вироком Зарічного районного суду м. Сум від 19.02.2021 ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 125 КК, і йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 152 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч. 2 ст. 125 КК у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. Згідно вироку, 08.03.2019 близько 22:30 ОСОБА_13 , знаходячись біля р. Сумка неподалік від моста з вул. Героїв Сталінграду до вул. Троїцької, вчинив дії сексуального характеру щодо ОСОБА_11 , а також умисно наніс останній тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_13 є обвинуваченим у кримінальному провадженні, а обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вирішена судом першої інстанції при ухваленні вироку, тому на стадії обрання запобіжного заходу до апеляційного перегляду судового рішення по суті, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, а також необхідності перебування обвинуваченого під домашнім арештом для їх запобігання.

Передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК ризики є повністю обґрунтованими, так як зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_13 у разі набрання законної сили вироком, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 125 КК, та фактичні обставини вчинених злочинних діянь (із застосуванням насильства), які визнані судом першої інстанції доведеними, обвинувачений може переховуватися від суду та впливати на потерпілу/свідків, беручи при цьому до уваги ту обставину, що обвинувачений зник з місця вчинення злочинів.

Урахування тяжкості злочину у цьому випадку має свій раціональний зміст, так як свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж домашній арешт не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу перебування обвинуваченого під домашнім арештом. При цьому, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_13 запобіжного заходу, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогу до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких доведена прокурором (ч. 5 ст. 194 КПК).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на нього певних обов`язків, встановлених ч. 5 ст. 194 КПК.

Керуючись ст. 181, 193-196, 331, 405 КПК України,

постановила:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, за виключенням необхідності з`явитися до прокурора та суду.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_19 електронний засіб контрою шляхом закріплення на тілі пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_11 , свідком ОСОБА_17 ;

- носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали до 15.06.2021 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4