Провадження №1-кп/523/550/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у присутності обвинувачених, розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні за №0003090 від 16.08.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України, -

Встановила:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з наданими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що під час судового провадження на підставі ст.331 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_9 17.02.2021 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строк дії ухвали припиняє дію 17.04.2021 року.

Цією ж ухвалою Суворовського районного суд м. Одеси від 17.02.2021 року щодо ОСОБА_10 був застосований запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 17.04.2021р.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання та заявив про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень, що підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, водночас посилаючись на те, що ОСОБА_9 є громадянином р. Польщі, фактично на момент затримання перебував в Україні без законних підстав, не має постійного місця мешкання на території України, міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, тому ризики перешкоджання розгляду кримінального провадження, переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності продовжують існувати, ризик впливу на потерпілу та свідків також є обґрунтованим, скільки обвинуваченому знайома потерпіла, відоме місце знаходження свідків, що у сукупності дає достатні підстави для продовження застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177, 178 КПК України. Разом з цим просив не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинений з застосуванням насильства.

Водночас прокурор надав письмове клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його мешкання, аргументуючи тим, що обвинувачений, незважаючи на те, що обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, після застосування вищевказаного запобіжного заходу не порушував покладені на нього обов`язки, у зв`язку з чим ризики передбачені ст.177 КПК України кілька зменшилися, однак на думку прокурора деякі продовжують існувати, а саме наявний ризик переховування, впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, тому на думку прокурора для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним КПК України необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого мешкання цілодобово із покладенням на нього обов`язків, передбачених в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 7.08.2020 року. Разом з цим не заперечував проти обмежень, зазначених в попередній ухвалі суду з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_10 з`являється до суду, виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, передбачених діючим КПК України.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачуються обвинувачені, та покарання, що загрожує у разі визнання осіб винними, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

захисника ОСОБА_7 , яка в захист інтересів ОСОБА_10 не погодилася з клопотанням прокурора про продовження відносно її підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважаючи, що ризики змінилися, такого ризику як вплив на потерпілу та свідків взагалі не існує, жодних заяв від осіб не надходило, це є лише припущеннями прокурора, також мотивуючи свої доводи тим, що ОСОБА_10 тривалий час перебуває під домашнім арештом, демонструючи належну поведінку, звертаючи увагу суду, що дане клопотання сторони обвинувачення розглядається відповідно до 18 глави діючого законодавства, в якій зазначено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не повинен перевищувати шести місяців, у зв`язку з чим вважала достатнім застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; щодо клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою висловила позицію, що підтримує у даній частині думку свого колеги;

захисника ОСОБА_8 , який в захист інтересів ОСОБА_9 , посилаючись на практику ЄСПЛ, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою не законним, в свою чергу зазначаючи, що підзахисний півтора роки перебуває під вартою, фактично відбуваючи покарання, будучи не засудженим, не визнаним винним, що на думку захисту порушує права підзахисного та суперечить положенням ст.62 Конституції України, крім того ОСОБА_9 має ряд захворювань, потребує медичного обстеження та лікування, у нього наявне місце проживання, він орендує квартиру у м. Чорноморськ, підтверджуючи свої доводи документально, запевняючи, що підзахисний не має наміру чинити тиск, перешкоджати кримінальному провадженню, більш того кваліфікація кримінального правопорушення на думку захисту є завищеною, а саме є зайвою кваліфікуюча ознака як проникнення у приміщення, у зв`язку з чим просив застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_9 з любими умовами;

обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав думку свого захисника, запевняючи, що не буде порушувати покладені на нього обов`язки у разі зміни запобіжного заходу;

обвинуваченого ОСОБА_10 , який погодився з думкою свого захисника, при цьому вказуючи, що виконує всі вимоги, покладені на нього судом в рамках запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, проблем з цього приводу не має; враховуючи положення ст.331 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до положень ст.331 ч.1,2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту захисника ОСОБА_8 про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що доводи захисника знайшли своє підтвердження у ході розгляду клопотання, тому з урахуванням наявності реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даний момент значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, приймаючи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй злочинів, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, має місце мешкання, що підтверджується копією договору оренди жилого приміщення, долученої до матеріалів провадження, враховуючи поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, а також ту обставину, що на теперішній час докази вини щодо обвинуваченого ще знаходяться на стадії дослідження, судове слідство триває, при цьому термін тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою складає майже 18 місяців, тобто подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочин, за який обвинувачений ще не засуджений, що на думку колегії суддів у даному випадку є не припустимим, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, оскільки містить обґрунтовані й сформульовані підстави щодо доцільності зміни запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_9 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту колегія судів дійшла до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, приймаючи до уваги викладені в обвинувальному акті обставини здійснення кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, доводи захисника ОСОБА_7 найшли своє підтвердження у ході судового засідання щодо сумлінної поведінки обвинуваченого під час виконання покладених на них обов`язків та дотримання умов запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, дослідивши дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, його вік, стан здоров`я, однак приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих злочинів за ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй діянь, те, що на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України мають місце, однак значно зменшилися, ризику впливу та перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, при цьому все ж таки не виключається ризик переховування, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів вважає за доцільне продовжити щодо ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання у певний період доби, що на думку колегії суддів буде достатнім для тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної його поведінки на стадії судового провадження.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 182, 183, 194, 196, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто 15.06.2021р.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) Зобов`язати ОСОБА_9 не залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від можливого спілкування з потерпілою та свідками в рамках даного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

6) носити електронний засіб контролю;

7) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, а також положення ч.6 ст.195 КПК України відповідно яких, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

За змістом положень ст.202 ч.3 п.1 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, розташованому за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, буд. 15.

Виконання ухвали в частині вилучення паспортів покласти на відділ поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто 15.06.2021р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки:

1) Зобов`язати ОСОБА_10 не залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 23:00 години до 6 години ранку наступної доби;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в рамках даного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, розташованому за адресою : м. Одеса, вул. Грецька, буд 42.

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області ОСОБА_5 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0003090 від 16.08.2019р.

Строк дії ухвали суду про застосування домашнього арешту складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 15.06.2021 року.

Ухвала суду в дані частині окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3