ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1962/21 Справа № 202/7416/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001545 від 04 жовтня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021, більш суворим покаранням за цим вироком, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, в силу ст. 76 КК України.
Окрім того судом вирішено цивільний позов та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за таких обставин.
Так, 03 вересня 2019 року, приблизно о 08:30 годині, ОСОБА_6 , пересуваючись на автомобілі марки ВАЗ 2104, д.н. НОМЕР_1 фіолетового кольору, по вул. Смоленській у м. Дніпро, їхав назустріч автомобілю марки ВАЗ 2104, д.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , який відволікшись від керування спричинив аварійну ситуацію та змусив ОСОБА_6 здійснити маневр для уникнення зіткнення автомобілів.
У свою чергу ОСОБА_9 , побачивши, що йому назустріч рухається вказаний вище автомобіль, також здійснив маневр праворуч та зупинився на обочині дороги, а ОСОБА_6 зупинив свій автомобіль на іншій стороні дороги.
Після цього, ОСОБА_6 , у вищевказаний день та час, знаходячись неподалік буд. №134 по вул. Смоленській у м. Дніпро, вийшов зі свого автомобіля марки ВАЗ 2104, д.н. НОМЕР_1 , діючи на ґрунті раптово виниклих хуліганських спонукань, що випливали з бажання показати свою зверхність до осіб, які знаходились в автомобілі марки ВАЗ 2104 д.н. НОМЕР_2 , грубо порушуючи громадський порядок, з явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, діставши з салону свого автомобіля предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме бейсбольну біту, рукоятка якої була обмотана ізоляційною стрічкою темного кольору, та, тримаючи його у своїй руці, наблизився до автомобіля марки ВАЗ 2104 д.н. НОМЕР_2 , у салоні якого перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висловлюючись при цьому грубою нецензурною лайкою. Сприймаючи дії ОСОБА_6 , який тримав у руках предмет, схожий на бейсбольну біту, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишалися знаходитись в салоні вищевказаного автомобіля, не виходячи на вулицю.
Далі, ОСОБА_6 , нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття та поведінки, встановленими у суспільстві, порядком і нормами моралі, прагнучи продемонструвати грубу силу та жорстокість, діючи з особливою зухвалістю, тимчасово порушуючи нормальну діяльність руху транспорту на дорозі, у присутності інших осіб, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме бейсбольної біти, керуючись хуліганськими мотивами, висловлюючись грубою нецензурною лайкою, вказаною бейсбольною бітою почав наносити удари по кузову автомобіля марки ВАЗ 2104, д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , в результаті чого пошкодив дзеркало бокового обзору, передні двері ліворуч, розбив скло на задній лівій двері, а також пошкодив стойку лівої двері та заднє ліве крило.
Після цього, ОСОБА_6 сів до салону автомобіля марки ВАЗ 2104 д.н. НОМЕР_1 , та з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання відповідно до санкції вказаної статті у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на те, що винуватість ОСОБА_6 не є доведеною за критерієм поза розумним сумнівом, а кваліфікація дій особи за ч. 4 ст. 296 КК України, можлива лише в тих випадках, коли винний за допомогою холодної, вогнепальної зброї чи інших предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян, чого в цьому випадку, на переконання захисника, доведено не було. Захисник звертає увагу, що відповідно до показів потерпілого, він не сприймав дії обвинуваченого як реальну загрозу його життю, при цьому, сам обвинувачений, не заперечував, що він розбив дзеркало на автомобілі потерпілого, але заперечував, що зробив це за допомогою якогось предмету, чого не підтверджують і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а покази свідка ОСОБА_13 є сумнівними. До того ж, сама біта виявлена та вилучена не була, а конфлікт відбувся саме з вини потерпілого. При цьому, захисник зазначає, що незрозуміло чому було визнано потерпілим лише ОСОБА_9 , в той час, як в автомобілі разом з ним перебував ще пасажир. Окрім того, на переконання захисника, суд, при призначенні покарання, неправильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки поглинув покаранням за вироком, Індустріального районного суду с. Дніпропетровська від 01.02.2021, в той час, як злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України був вчиненний обвинуваченим раніше ніж кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України. З огляду на викладене, на думку захисника, вирок підлягає зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до санкції ч. 1 ст. 296 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу лише в частині перекваліфікації дій обвинуваченого, прокурора та потерпілого, які заперечували проти скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував того, що 03.09.2019, через події, які передували його злочинній поведінці, він виражаючи обурення у бік ОСОБА_9 , через напружений емоційний стан, наніс пошкодження автомобілю потерпілого, однак заперечував факт завдання ударів по авто за допомогою бити та пошкодження ним заднього вітрового скла.
Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, який визнав свою вину частково, його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду судом першої інстанції показаннями потерпілого та свідків.
З показів потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 видно, що дійсно через аварійну ситуації, яка виникла на дорозі, 03.09.2019, між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, однак потерпілий намагався його загладити, а обвинувачений не реагуючи на це, будучи в агресивному стані, предметом схожим на биту наніс пошкодження автомобілю марок ВАЗ 2104, під керуванням ОСОБА_9 , а саме, відбив дзеркало та завдав пошкодження на правих дверцятах, а коли ОСОБА_9 почав їхати від нього, вдарив по задньому склу, задівши при цьому заднє крило автомобіля після чого поїхав. При цьому, свідок ОСОБА_13 зазначив, що потерпілий та інший чоловік після зазначеного інциденту з автомобіля не виходили та видно було, що вони налякані.
До того ж, факт нанесення ОСОБА_6 пошкоджень автомобілю, в якому перебував потерпілий підтверджується і показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказали, що саме обвинувачений через виниклу аварійну ситуацію на дорозі, почав проявляти агресію до потерпілого та провокувати конфлікт, у ході якого, вдарив й завдав пошкоджень автомобілю потерпілого.
При цьому, заперечення цими свідками факту завдання обвинуваченим пошкоджень автомобілю за допомогою бити та розбиття заднього вітрового скла, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами, а саме матір`ю та тіткою обвинуваченого, та їх покази в цій частині, є нелогічними й спростовуються показами інших свідків та дослідженими доказами у провадженні, з чим погоджується і апеляційний суд.
Правдивість та об`єктивність показань потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , не викликають сумнівів у суду, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
З протоколу огляду від 03.09.2019 з фототаблицею до нього видно, що при огляді ділянки місцевості, розташованій біля буд. 134 по вул. Смоленська у м. Дніпро, на автомобілі марки ВАЗ р.н. НОМЕР_2 виявлено такі пошкодження: розбите праве бокове дзеркало заднього виду, також розбите скло назадній дверцяті, на склі задніх лівих пасажирських дверей виявлена вм`ятина на правій передній водійській дверцяті та вм`ятина на лівому задньому крилі.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.10.2019, 28.10.2019 та 29.10.2019, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 й потерпілий ОСОБА_9 , за участі понятих, кожен окремо, впізнали за фотознімками ОСОБА_6 , як чоловіка, який 03.09.2019, знаходячись неподалік буд. АДРЕСА_2 , предметом, схожим на бейсбольну біту довжиною приблизно 60 см., розбив водійське дзеркало бокового обзору, пошкодив водійські двері з лівої сторони на автомобілі марки ВАЗ 2104 червоного кольору.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, які узгоджуються між собою, й з показами потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, й не убачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки за ст. 296 КК України, як застосування предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, нічим необґрунтовані та не підтверджені, й є безпідставні.
Диспозиція ч. 4 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
Так, із показів потерпілого та свідків було обєктивно встановлено, що ОСОБА_6 предметом схожим на биту наніс пошкодження автомобілю в якому знаходився, зокрема ОСОБА_9 , який сприймаючи дії ОСОБА_6 , як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, залишився в салоні автомобіля.
При цьому, ці свідки вказували, що в якийсь момент потерпілий намагався від`їхати на автомобілі від обвинуваченого, тобто потерпілий, сприймаючи агресивні дії обвинуваченого, як реальну загрозу для життя та здоров`я, намагався уникнути конфлікту, а також спричинення транспортному засобу пошкоджень.
Ті обставини, що вказану биту виявлено та вилучено не було, не спростовують факту її застосування, який повністю підтверджується показами потерпілого та свідків. До того ж, за встановлених судом фактичних обставин, та, що не заперечується стороною захисту, обвинувачений з місця вчинення злочину зник.
Щодо того, що така поведінка обвинуваченого була спровокана потерпілим, який створив аварійну ситуацію на дорозі, то колегія суддів вважає ці твердження також неспроможними.
Так, хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
За встановлених судом фактичних обставин, дійсно ОСОБА_9 , відволікшись від керування, спричинив аварійну ситуацію та змусив ОСОБА_6 здійснити маневр для уникнення зіткнення автомобілів. Разом з цим, показами потерпілого та свідків підтверджується, що він намагався вибачитися та не вчиняв жодних дій, які б могли спровокувати обвинуваченого, в той же час, обвинувачений використовуючи незначний привід, бажаючи протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, з особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, не зупинившись вчинив інкримінований йому злочин, а тому у колегії суддів не виникає сумніву, щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України.
Отже, на переконання колегії суддів, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідає критерію доведеності «поза розумним сумнівом», при цьому судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, її дії за ч. 4 ст. 296 КК України кваліфіковано правильно.
Разом з цим, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, яке визначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у виді позбавлення в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням усіх обставин провадження, ступеню тяжкості вчиненого, особи обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшували чи обтяжували покарання, а також визначенням остаточного покарання, із врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі, без його реального відбування, на підставі ст. 75 КК України, й вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При цьому, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4