КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Згідно з вироком суду, 25 квітня 2015 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті автомобільних доріг вулиць Котовського та Скока, біля домоволодіння №21/1, діючи умисно, стоячи напроти ОСОБА_9 наніс один удар правим кулаком в область лобної ділянки голови останнього, від якого ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_6 наніс йому два удари взутою ногою в ліву ділянку голови, коли ОСОБА_9 лежав на правому боці, після чого ОСОБА_9 встав, намагаючись розборонити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , між якими відбувалася боротьба.
В той же час, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , підійшов до ОСОБА_9 , коли той перебував у «зігнутому положенні», та наніс один удар взутою ногою в область голови ОСОБА_9 , від якого ОСОБА_9 впав на дорогу, а ОСОБА_6 в цей час наніс ще два удари взутою ногою по голові лежачому ОСОБА_9 , в результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді забійної рани в ділянці потилиці, синців на обличчі, крововиливів під оболонки та речовину головного мозку, перелому кісток черепу, які в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, після чого, будучи госпіталізованим до реанімаційного відділення Броварської центральної районної лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту.

Відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонку та речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що судом не з`ясовані істотні протиріччя у показаннях свідків та не вжито заходів щодо перевірки показань заінтересованих учасників провадження.
Так, захисник вказує на те, що у конфлікті, під час якого ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження, брало участь багато осіб.
Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона бачила, як ОСОБА_6 наносив удари її батьку ОСОБА_9 , захисник вважає їх сумнівними, оскільки сама потерпіла лежала на землі, борючись з ОСОБА_11 , а потім на неї "навалилась" купа людей.
Також захисник піддає сумніву показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказували на те, що бачили, як ОСОБА_6 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 .
Показання свідків обвинувачення, на думку захисника, спростовуються показаннями свідків захисту: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 .
Проте суд зовсім не дослідив версію захисту та не вжив заходів для перевірки показань заінтересованих осіб.
Не погоджуючись з висновком суду про те, що показання потерпілої і свідків підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, апелянт, посилаючись на пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_16 , вказує, що причиною виникнення запалення мозку у потерпілого у виді гнійного лептоменінгіту могла бути не лише відкрита черепно-мозкова травма, а й інші причини, не пов`язані з черепно-мозковою травмою. Проте, судом не були досліджені обставини щодо моменту розвинення у ОСОБА_9 хвороби з діагнозом "Гнійний лептоменінгіт та вентрикуліт" (до отримання травми чи після).
Окрім того, суд не з`ясував механізму утворення тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки описана травма могла утворитись від падіння потерпілого з висоти власного тіла, а причина такого падіння не встановлена.
Апелянт зазначає, що тілесне ушкодження не було безпосереднім наслідком заподіяного удару в ділянку обличчя, а результатом падіння ОСОБА_9 й удару головою об тверду поверхню.
Судом першої інстанції не з`ясовано можливих причин падіння потерпілого, окрім того, що падіння сталося внаслідок удару, адже в умовах конфлікту, описаного свідками, удар потерпілому міг бути нанесеним ким завгодно, а також не виключається можливість перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, що також могло послужити причиною його падіння.
Отже, судом не спростовані та не перевірені доводи захисту про відсутність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 121 КК України, та не усунуті сумніви в його винуватості.
Захисник вважає, що оскільки вина ОСОБА_6 не доведена, то відсутні підстави для стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що під час судового розгляду не встановлено чим ОСОБА_6 завдавав удари потерпілому. Згідно обвинувального акту взутими у тверде взуття ногами, хоча свідки стверджували, що під час події він був босим та до справи в якості речових доказів не долучено жодного взуття.
Також захисник зазначає, що в матеріалах провадження відсутні постанови про призначення групи прокурорів та процесуального керівника у матеріалах судової справи.
Як наслідок, за відсутності процесуального керівника відсутнє доручення, затверджене прокурором, про проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_17 або слідчому ОСОБА_18 , за постановою якої призначалися експертизи у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином орган досудового розслідування не визначив групу слідчих, які мають право здійснювати досудове розслідування, тому всі слідчі та розшукові дії, проведені слідчим ОСОБА_17 , є незаконними, а всі здобуті докази не можуть бути допустимими.
Всупереч вимогам ст. 367 КПК України, головуюча по справі після виходу до нарадчої кімнати поновила судовий розгляд для з`ясування питання про встановлення причини смерті потерпілого. При цьому судом було задоволено клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, однак вказаної експертизи не було проведено.
Крім того, захисник вказує, що судом безпідставно відмовлено у проведенні експертиз для з`ясування питання обґрунтованості показань ОСОБА_6 про проведення слідчого експерименту з усіма учасниками, також про допит усіх членів комісії, які склали висновок № 116/к.
Посилаючись на вимоги ст. 415 КПК України, захисник вважає, що оскільки при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України), в доповненнях до апеляції захисник просив вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволена бути не може, а вирок суду необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.
На підставі наведених доказів суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого доведена повністю і його дії суд кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується наведеними у вироку доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , протоколами слідчого експерименту з цими свідками від 04.05.2015, протоколом огляду місця події від 04.05.2015, висновками судово-медичних експертиз.

Зазначені докази докладно викладені у вироку суду першої інстанції, оцінені в сукупності.

Відповідно до протоколів слідчих експериментів від 04.05.2015 за участю ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 вказані особи в деталях дали показання, відтворивши обставини злочину на місці події, з приводу механізму нанесення обвинуваченим ударів ОСОБА_9 і вказані ними удари по кількості та локалізації повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз.
Посилання захисника на те, що у конфлікті під час якого ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження, брало участь багато осіб, не спростовує факту нанесення саме ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Щодо стосується доводів захисника з приводу сумнівності показань потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона бачила, як ОСОБА_6 наносив удари її батьку, оскільки сама на той момент лежачи на землі боролася з ОСОБА_11 , то суд вважає їх безпідставними, оскільки показання вказаної потерпілої є не єдиним доказом того, що саме ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 .
Так, згідно з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 25 квітня 2015 рокупід час конфлікту саме ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_9 та вдарив його ногою в область лівої частини голови, від якого ОСОБА_9 впав на землю, а потім ОСОБА_6 підбіг до ОСОБА_9 , який вже лежав, та наніс йому декілька ударів взутою ногою по голові.
При цьому доводи захисника про сумнівність показань даних свідків, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки свідки надавали показання з приводу тих подій які бачили і ці показання узгоджуються як між собою, так і з наявними в матеріалах справи доказами, зокрема даними протоколів слідчих експериментів за участю цих свідків від 04.05.2015.
Окрім того, показання свідків захисту, на яких посилається захисник, прямо не спростовують показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , оскільки кожен свідок давав показання про події які відбувалися у різні проміжки часу, але всі бачили, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 наносив ОСОБА_6 .
Доводи захисника, що судом не було досліджено версію захисту спростовуються наявними у справі доказами.
Так, як убачається з вироку, судом були допитані свідки захисту ОСОБА_15 , яка показала, що 25 квітня 2015 року під час конфлікту між нею та ОСОБА_10 , в якому також брали участь її цивільний чоловік ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 вона не бачила, щоб ОСОБА_9 будь-хто наносив удари, та ОСОБА_11 , яка вказала, що ОСОБА_19 міг отримати відкриту черепно-мозкову травму при падінні, коли намагався стати їй на ноги, але «перечепився і впав», проте суд не взяв до уваги показання вказаних свідків, оскільки показання свідка ОСОБА_11 спростовуються висновком СМЕ № 116 /к від 23.11.2017, відповідно до якого відкрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_9 могла утворитися "як без надання тілу прискорення так і від падіння його з прискоренням на тверде покриття з висоти власного зросту", а показання свідка ОСОБА_15 , спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Посилання апелянта на пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_16 , який вказав, що причиною виникнення запалення мозку у потерпілого у виді гнійного лептоменінгіту могла бути не лише відкрита черепно-мозкова травма, а й інші причини, не пов`язані з черепно-мозковою травмою є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи в суді І інстанції допитаний експерт ОСОБА_20 з достовірністю запевнив суд, що гнійне запалення головного мозку (менінгіт, вентрикуліт) це наслідок отриманої ОСОБА_9 відкритої черепно-мозкової травми і його діагностування експертами, не впливає на висновок щодо причини смерті ОСОБА_9 , яка настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми.
Доводи захисника що, судом не були досліджені обставини щодо моменту розвинення у ОСОБА_9 хвороби з діагнозом "Гнійний лептоменінгіт та вентрикуліт" (до отримання травми чи після) є неспроможними, оскільки, відповідно до висновку СМЕ № 116/к від 23.11.2017 гнійне запалення головного мозку (менінгіт, вентрикуліт) це наслідок отриманої ОСОБА_9 відкритої черепно-мозкової травми.
Посилання захисника, що суд не з`ясував механізму утворення тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки описана травма могла утворитись від падіння потерпілого з висоти власного тіла, а причина такого падіння не встановлена є безпідставними та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 надані ними в судовому засіданні суду І інстанції, відповідно до яких ОСОБА_6 завдав удар потерпілому ОСОБА_9 спочатку рукою в голову, від якого той впав, наносив удари поки той лежав, а коли потерпілий піднявся знову ногою в голову, від якого він знову упав. При цьому протоколи слідчого експерименту із даними особами узгоджуються і з висновками експертизи № 147 від 29.05.2015, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено забійну рану на волосистій частині голови в потиличній області зліва, синці в ділянці лівого ока, в області лівої вушної раковини та на підборідді, кровонаплинність м`яких покровів голови в лівій тім`яно-скроневій області та в потиличній області по центру, перелом кісток черепа, крововиливи в ліву півкулю мозочку, велике скупчення гною під м`якою мозковою оболонкою та в шлуночках головного мозку, гнійний лептоменінгіт, набряк-набухання речовини головного мозку. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту.
При цьому, відкрита черепно-мозкова травма у виді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонками та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , а тому доводи захисту про відсутність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони злочину, є необґрунтованими.

Доводи захисника про те, що не виключається можливість перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, що також могло послужити причиною його падіння, є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами того, що потерпілий падав від дій обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що обвинувачений не спричиняв тяжких тілесних ушкоджень потерпілому спростовуються наявними доказами.

Так, показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в судовому засіданні про те, що ОСОБА_6 завдав удар потерпілому ОСОБА_9 спочатку рукою в голову, від якого той впав, наносив удари поки той лежав, а коли потерпілий піднявся знову ногою в голову, від якого він знову упав та під час слідчого експерименту узгоджуються з висновками експертизи № 147 від 29.05.2015 року, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено забійну рану на волосистій частині голови в потиличній області зліва, синці в ділянці лівого ока, в області лівої вушної раковини та на підборідді, кровонаплинність м`яких покровів голови в лівій тім`яно-скроневій області та в потиличній області по центру, перелом кісток черепа, крововиливи в ліву півкулю мозочку, велике скупчення гною під м`якою мозковою оболонкою та в шлуночках головного мозку, гнійний лептоменінгіт, набряк-набухання речовини головного мозку. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту. Відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонками та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 (т.1 а.с. 163-166).
Такі висновки щодо завдання обвинуваченим ударів потерпілому по кількості та локалізації та причин його смерті не суперечать висновку судово-медичної експертизи № 116/к від 23.11.2017 року, згідно якої смерть ОСОБА_21 настала від відкритої черепномозкової травми з переломами кісток склепіння і основи черепа, забоями головного мозку, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та гематому лівої півкулі мозочка, яка ускладнилась гнійним лептоменінгітом та вентрикулітом. В даному випадку у ОСОБА_22 мала місце наявність черепно-мозкової травми, яка носила характер прискорення, на що вказують вогнища гемарогічних забоїв головного мозку в лобних та скроневій долі справа головного мозку як протиударні з точкою прикладання сили в області потиличного бугра зліва, де спостерігається забійна рана, перелом потиличної кістки, гематома лівої півкулі мозочка. Така травма могла утворитись від падіння ОСОБА_22 з висоти власного росту, як без надання тілу прискорення так і від падіння його з прискоренням на тверде покриття.
Таким чином, під час судового розгляду доведено, що саме ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 ударів, від яких той впав, отримавши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком гнійного лептоменінгіту, від яких настала його смерть.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника щодо невстановлення взуття, яким обвинувачений наносив удари потерпілому, адже смерть потерпілого настала від травми голови, отриманої при падінні, а не безпосередньо від удару.
Посилання в апеляції захисника на відсутність постанови про призначення групи прокурорів та процесуального керівника у цьому кримінальному провадженні та не визначення групи слідчих, внаслідок чого усі проведені слідчі та розшукові дії є незаконними, спростовуються наданими в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором документами.
Так, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001500 від 26 квітня 2015 року підтверджується, що у вказаному кримінальному провадженні 27 квітня 2015 прокурор ОСОБА_23 призначив процесуальними керівниками прокурорів ОСОБА_24 (старший) та ОСОБА_25 , а 12 червня 2015 року прокурор ОСОБА_26 призначив прокурорів ОСОБА_27 (старший) та ОСОБА_28 .
Слідчі ОСОБА_17 та ОСОБА_29 входили до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0001500 від 26 квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яка була призначена постановою начальника відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Броварського МВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_30 від 26 квітня 2015 року.
Отже, слідчі ОСОБА_17 та ОСОБА_29 були уповноваженими у передбаченому законом порядку проводити розшукові та слідчі дії у даному кримінальному провадженні, відтак твердження захисника про незаконність слідчих та розшукових дій, проведених згаданими слідчими та недопустимість здобутих доказів є безпідставними.
Доводи апелянта, що судом було задоволено клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, однак вказаної експертизи не було проведено, а також безпідставно відмовлено у проведенні експертиз для з`ясування питання обґрунтованості показань ОСОБА_6 про проведення слідчого експерименту з усіма учасниками, є неспроможним, позаяк, відповідно до постанови колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 13 травня 2020 року у справі № 583/1973/17 (провадження № 51-284км20), не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відмова у задоволенні клопотань, неповнота, яка могла бути усунута в судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням зацікавлених сторін, проте захисник не заявляв відповідних клопотань, направлених на усунення неповноти, допущеної на його думку, судом першої інстанції.
Посилання захисника на порушення судом вимог ст. 367 КПК України, а саме те, що головуюча по справі після виходу до нарадчої кімнати поновила судовий розгляд для з`ясування питання про встановлення причини смерті потерпілого є, на думку колегії суддів, безпідставними, оскільки, хоча чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено відновлення судового розгляду після виходу суду до нарадчої кімнати, проте і не заборонено.

У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Відновленням судового розгляду після виходу суду до нарадчої кімнати суд не порушив жодної із засад кримінального провадження, зазначених у ст. 7 КПК України, отже немає підстав вважати, що суд допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що підставою для скасування вироку відповідно до положень ст. 412 та ст. 415 КПК України може бути лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а у даному кримінальному провадженні суд таких порушень не допустив.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не вбачається.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 25019 грн. 06 коп., пов`язаної з витратами на лікування та поховання ОСОБА_9 , моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., завданої моральними стражданнями, суд задовольнив обґрунтовано, оскільки зібраними у провадженні доказами підтверджена винуватість ОСОБА_6 , відтак доводи апеляційної скарги захисника про відсутність підстав для задоволення цивільного позову є необґрунтованими.

Отже, колегія суддів, вважаючи вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_31 ОСОБА_3

Справа №367/6266/2015-к

Провадження №11-кп/824/124/2021 Категорія КК: 121 ч. 2

Доповідач ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_32