Справа № 953/7337/21
н/п 1-кс/953/5142/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 25.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 25.03.2021 року, про накладення арешту на житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.
В обґрунтування клопотання зазначає, що СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2021 за №0000006, з попередньою кваліфікацією ч.3 ст.190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Київської окружної прокуратури м. Харкова надійшли матеріали ЖЄО ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області від 11.02.2021 за заявою ОСОБА_5 щодо шахрайських дій невстановлених осіб під час посвідчення договорів відчуження нерухомості в тому числі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . Згідно з договором купівлі продажу №НМР105429 від 15.01.2021 року громадянка ОСОБА_6 продала у власність ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час проведення тимчасового доступу до речей і документів нотаріусом ОСОБА_5 було надано оригінал свідоцтва про право власності на житло виданого ОСОБА_6 від 14.05.2007 відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний №5-03-217223, згідно з розпорядженням №7254 від 14.05.2007 року. Однак, свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 не оформлювалось та не видавалось. Крім того, відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інвентаризаційна справа до відділу технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 не надходила.
Таким чином, у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що невстановленими особами до нотаріуса, окрім інших документів було надано завідомо підроблене Свідоцтво про право власності на житло від 14.05.2007 та документи щодо підтвердження права власності на квартиру відповідно до яких право власності зареєстровано за продавцем, тобто ОСОБА_6 в КП «Харківське міське БТІ» 23.05.2007, записано в реєстрову книгу за реєстровим №П-5-20787. Внаслідок чого, право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на громадянку ОСОБА_4 .
Житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того, вказана житлова квартира є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання просив задовольнити. Його неявка в судове засідання, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Власник майна у судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Слідчим суддею встановлено, та підтверджується витягом з ЄРДР №0000006, що СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2021 за №0000006, з попередньою кваліфікацією ч.3 ст.190 КК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, має значення для забезпечення вказаного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 25.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1