УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000180 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9
( в режимі відеоконференції з Доманівським районним судом)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілого.
Апелянт просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілого.
На думку апелянта, дії обвинуваченого ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вважає, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 не в повній мірі відповідає вимогам положень статей 91, 291 КПК України.

Вказує, що суд першої інстанції унеможливив його участь та участь його захисника в судових засідання, оскільки, не було задоволено його клопотання та відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не було обрано запобіжного заходу. А за такого вважає, що його як потерпілого належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання не було, оскільки завідома не мав можливості брати участі в судовому засіданні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що 05 травня 2019 року близько 14.00 години ОСОБА_6 , прибувши до орендованого поля, розташованого за с. Володимирівка Доманівського району Миколаївської області, де вже були ОСОБА_10 та його батько ОСОБА_5 , в ході конфлікту, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 декілька ударів рукою в обличчя зліва, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді синця обличчя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 дотримався зазначених вимог закону.

Апелянтом порушується питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1)встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, тобто:
-судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
- судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
-судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
- порушено правила підсудності;
-у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодної із вищезазначених підстав для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції апелянтом не зазначено.
Як слідує із змісту апеляційної скарги, потерпілий не погоджується з кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на доказах безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та яким надана належна оцінка.

Виходячи з показань в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що 05 травня 2019 року, близько 14-ї год. йому зателефонував син і сказав, що ОСОБА_10 на полі забрав ключі від мотоциклу. Прибувши на місце конфлікту, ОСОБА_10 повідомив, що син їздив по його полю, але це балка, яка самовільно була розпахана ОСОБА_10 . На той час вже був на місці і ОСОБА_5 . Під час словесної перепалки умисно штовхнув ОСОБА_5 , який впав. Під час штовхання зачепив потерпілого рукою, не заперечує, що в ході його дій у ОСОБА_5 виникли синці. В подальшому конфлікт розвивався до приїзду поліції. Мішок з насінням, який під час конфлікту він взяв у ОСОБА_5 , належить потерпілому.

Згідно висновку судово-медичного експерта №195 від 15 травня 2019 року, зазначений синець обличчя у ОСОБА_5 міг утворитися в строк, вказаний вище від дії тупого твердого предмету (не менше одного удару в дану анатомічну область) і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищевказане тілесне ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могло.

За наведеного апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи наведене, доводи апелянта в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, не є слушними.

Крім того, відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Оскільки, ОСОБА_6 згідно обвинувального акта притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального закону, провів розгляд кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_6 , за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітнього сина, є фізичною особою підприємцем, враховано висновок органу пробації, а також судом встановлено відсутність пом`якшуючих обставин, обставиною яка обтяжує покарання, встановлено вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи апелянта щодо неналежного повідомлення його та його представника про дату, час і місце судового засідання, не заслуговують на увагу, оскільки спростовані матеріалами справи, а саме зворотними повідомленнями про виклик до суду із зазначенням місця та часу розгляду справи як потерпілому , так і йог представнику(т. 2 а.п. 3, 4).

На спростування доводів апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, апеляційний суд зауважує, що клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору фактично з тих же підстав, що наведені в апеляційній скарзі, вже було предметом розгляду в суді першої інстанції під час підготовчого судового провадження, та обґрунтовано відмовлено у його задоволенні, оскільки, обвинувальний акт складено із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.

Колегія суддів зауважує, що обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , містить виклад фактичних обставин, які в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у цьому провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: