н/п 1-кс/953/5986/21
"25" червня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
15.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання згідно п. 3 ч.2 ст. 170 КПК України на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- на автомобіль ГАЗ, модель 3302, 2007 року виробництва, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_2 , у 2016 році, точна дата та час в ході проведення досудового слідства не встановлені, домовився з раніше йому знайомим ОСОБА_5 , з яким у останнього склалися дружні відносини, про ведення спільного бізнесу. Згідно до усної домовленості, ОСОБА_2 , вступивши з ОСОБА_5 у цивільно правові відносини, повинен був надати останньому грошові кошти в сумі 45 000 доларів США, необхідні для розвитку бізнесу, а ОСОБА_5 , в свою чергу, зобов`язувався повернути отримані ним у борг грошові кошти разом з відсотками, тим самим виконавши умови відплатної позики.
Надалі, виконуючи умови усної домовленості, ОСОБА_2 , в період часу з 2016 по 2018 рік, точна дата та час в ході проведення досудового розслідування не встановлені, передав ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 45 000 доларів США. Натомість ОСОБА_5 , не виконуючи умови досягнутої між ним та ОСОБА_2 усної домовленості, станом на початок 2018 року повернув останньому частину отриманих ним в борг грошових коштів в сумі 21 500 доларів США.
Після цього, навесні 2018, точна дата та час в ході проведення досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_2 , у зв`язку із невиконанням ОСОБА_6 умов відплатної позики, звернувся до останнього з проханням повернути отримані ним в борг кошти, на що ОСОБА_5 повідомив, що у нього немає часу спілкуватися. В подальшому протягом весни 2018 грудня 2020 на неодноразові прохання ОСОБА_2 повернути вказані грошові кошти, ОСОБА_5 грошові кошти не повертав, посилаючись на різні обставини, а в подальшому почав заперечувати факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_2 .
Таким чином, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 навесні 2018 року виник цивільно-правовий спір з приводу неповернення ОСОБА_5 грошових коштів, отриманих в борг у ОСОБА_2 , однак звернутись до суду з цивільним позовом ОСОБА_2 не міг, у зв`язку з тим, що договір позики був укладений усно з порушенням вимог Цивільного Кодексу, яким перебачено укладання письмової угоди, якщо сума договору перевищує у десять разів неоподаткований мінімум доходів громадян.
У подальшому, в кінці листопада 2020 року, ОСОБА_2 , знаходячись поблизу одного з будинків по вул. Клочківській в м. Харкові, зустрів раніше знайомого йому чоловіка ОСОБА_7 . Під час спілкування з останнім ОСОБА_2 поскаржився на складну ситуацію, яка склалася у його житті та розповів про обставини неповернення йому боргу ОСОБА_5 . Вислухавши всі
обставини та маючи намір допомогти у вирішенні зазначеного питання, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_2 звернутися за допомогою у вирішені спору до ОСОБА_8 , надавши номер мобільного телефону останнього, охарактеризувавши ОСОБА_8 як особу, яка завдяки своєму авторитету та іншим особистим якостям й можливостям, сприяє, координує та здійснює злочинний вплив на території м. Харкова.
Таким чином, ОСОБА_2 був проінформований та переконаний, що ОСОБА_8 , щодо якого досудове розслідування проводиться у іншому кримінальному провадженні, може здійснювати злочинний вплив, оскільки перебуває у статусі суб`єкта злочинного впливу, зокрема завдяки авторитету, іншим особистим якостям та можливостям здійснює злочинний вплив, маючи повноваження з координації злочинних дій.
У цей же проміжок часу у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на застосування до ОСОБА_6 злочинного впливу, з метою спонукання останнього до позитивного вирішення спору, який виник з приводу неповернення боргу ОСОБА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 , приблизно у листопаді 2020 року, точна дата та час в ході досудового слідства не встановлена, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , щодо якого досудове розслідування проводиться у іншому кримінальному провадженні, може здійснювати злочинний вплив, з метою застосування ним такого впливу, всупереч встановленому у суспільстві порядку вирішення цивільно-правових спорів, зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_8 та під час бесіди повідомив останньому про ситуацію, яка сталася у нього з ОСОБА_5 в результаті неповернення боргу останнім, та попрохав вплинути на ОСОБА_5 з метою позитивного вирішення спору. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_2 надіслав на мобільний номер телефону ОСОБА_8 за допомогою месенджеру «Телеграм» повідомлення з особистими даними ОСОБА_5 , в якому зазначив номер телефону останнього, марку та номер автомобіля, на якому пересувається ОСОБА_5 , а також фотокартку з зображенням останнього, з метою його ідентифікування та здійснення щодо нього злочинного впливу.
Тобто у такий спосіб ОСОБА_2 , завідомо знаючи, що ОСОБА_8 , щодо якого досудове розслідування проводиться у іншому кримінальному провадженні, може здійснювати злочинний вплив, а також має можливість застосування такого впливу, звернувся до нього з метою застосування такого впливу до ОСОБА_5 для позитивного вирішення цивільно-правового спору.
Таким чином ОСОБА_2 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255-3 ч.1 КК України, тобто звернення до особи, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив, з метою застосування нею такого впливу.
З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, необхідно здійснити арешт тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке належить підозрюваному ОСОБА_2 .
Слідчий ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності у зв`язку з проведенням слідчих дій, та повідомила суд, що з 18.06.2021 року ОСОБА_2 надано доступ до матеріалів досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню в порядку ст.. 290 КПК України.
Власник майна ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти вказаного клопотання, та вказав, що земельна ділянка є предметом іпотеки, та підстав для арешту не існує, оскільки він ні в чому не винний.
Слідчий суддя, вислухавши власника майна, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, з наступних підстав.
27.04.2021 ОСОБА_2 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України.
Санкція ч. 1 ст. 255-3 КК України, передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Згідно положень ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.
Так, згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, виконання будь-яких слідчих (розшукових) дій, процесуальних, негласних слідчих (розшукових) дій, застосування заходів кримінального провадження тощо, на стадій надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України є неможливим.
За змістом ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України віднесено і арешт майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно на даний час, оскільки ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 27.04.2021, тобто сторона обвинувачення мала можливість звернутись до суду з вказаним клопотанням під час досудового розслідування кримінального провадження, та вказане клопотання може бути розглянуто судом в порядку ч.3 ст. 315 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб на даний час не відповідає належній правовій процедурі.
Н а підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.
Слідчий суддя - ОСОБА_10