Дата документу 03.06.2021 Справа № 317/912/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/912/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/956/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)».

Захисник - адвокат ОСОБА_7 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року, якою у задоволенні клопотання захисника -адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені КВК України та Правилах внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, застосувати щодо засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що її підзахисний протягом досудового розслідування та під час судового розгляду давав щирі свідчення, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, самоосвітою підвищує свій освітній рівень. Свідомо і беззаперечно дотримується режиму відбування покарання та обов`язків, встановлених Правилами внутрішнього трудового розпорядку установ виконання покарання; виконує законні вимоги та вказівки адміністрації; культурно спілкується з представниками адміністрації та засудженими; дотримується санітарно-гігієнічних правил; прагне завчасно вирішити питання про трудове та побутове влаштування після звільнення з місць відбування покарання. Підтримує стійкий зв`язок з матір`ю та дітьми. Раніше не вчиняв злочини. Свою провину у вчиненому злочин визнав повністю і щиро розкаявся. За п`ять років відбування покарання він вимушено тричі порушував вимоги режиму відбування покарання, які уже погашені, за що до нього застосовувалися стягнення, в колонії на нього постійно чинився тиск, дискримінація за національною ознакою та політичними переконаннями, навіть етапування до України він чекав близько двох років. Чотири рази до ОСОБА_6 оголошувалися заохочення у виді подяки за сумлінне відношення до праці, він зараз добровільно та безоплатно працює в пекарні для засуджених різноробочим ДУ «Біленківська виправна колонія (№99)», сумлінно виконує свої обов`язки, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, це виражається в добропорядному, відповідальному та чесному ставленні до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо. Не порушує режим відбування покарання після погашення дисциплінарних стягнень.

У разі, якщо засуджений за час відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності і має стягнення, що погашені, це не є підставою для висновку про несумлінність поведінки засудженого. Адже якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення (ч.14 ст.134 КВК). Остання усна догана була винесена 22 серпня 2017 року, після цього у засудженого були виключно заохочення, саме за сумлінне ставлення до праці, це являється найбільш поширеним показником виправлення.

Згідно з ухвалою суду, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 . Клопотання вмотивоване тим, що засуджений відбув більш ніж 2/3 строку покарання. Під час тримання в Іванівському слідчому ізоляторі Російської Федерації порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. Під час відбування покарання у виправній колонії №5 м.Кохма Іванівської області Російської Федерації ОСОБА_6 допустив три порушення режиму, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Був працевлаштований, за сумлінне ставлення до праці чотири рази до нього застосовувались заохочення. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі порушень режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав. З 04 березня 2021 року ОСОБА_6 відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)». Порушень режиму відбування покарання не допускає, заохочень та стягнень не має. Працевлаштований в пекарні установи. Вину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється. Має матір похилого віку, яка є особою з інвалідністю першої групи та потребує постійного догляду. Крім засудженого більше дітей вона не має. Ніхто не надає їй допомоги, вона практично не в змозі самостійно пересуватися останній рік. Крім того, у нього є неповнолітні діти, з якими він проживав за однією адресою до ув`язнення.
У судовому засіданні захисник засудженого - адвокат ОСОБА_7 , підтримала клопотання, надала пояснення аналогічні тим, що у ньому викладені.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 також підтримав клопотання, зазначив, що у зв`язку з хворобою матері бажає звільнитись умовно-достроково.
Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що засуджений в Біленьківській виправній колонії № 99 відбуває покарання з 04 березня 2021 року. На виробництві установи він не працевлаштований, на добровільній основі працює в пекарні. Адміністрація установи не впевнена в правослухняній поведінці ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_10 висловила думку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, належним чином проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Совєтського районного суду м.Іваново РФ від 09 червня 2016 року, яким його засуджено за ч.1 ст.30, п. «г» ч.1 ст.228,1 КК РФ до 6 років позбавлення волі в виправній колонії суворого режиму без штрафу та без позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю. Зараховано в строк час тримання під вартою з 20 лютого 2016 року по 09 червня 2016 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 грудня 2018 року вирок Совєтського районного суду м.Іваново РФ від 09 червня 2016 року приведений у відповідність із законодавством України, та ухвалено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.1 ст.14, ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі. Зараховано у строк час тримання під вартою з 20 лютого 2016 року по 09 червня 2016 року.
Початок строку відбування покарання: 20 лютого 2016 року, кінець строку: 20 лютого 2022 року.
Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 лютого 2016 року.
Під час тримання в Івановському слідчому ізоляторі Російської Федерації порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 29 червня 2016 року відбував покарання у виправній колонії (№5) м.Кохма Іванівської області Російської Федерації. За час відбування покарання допустив три порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. За сумлінне ставлення до праці отримав чотири заохочення.
З 15 лютого 2021 року утримувався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 04 березня 2021 року відбуває покарання у ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)». За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму відбування покарання не допускає, заохочень та стягнень не має.
На виробництві установи не працевлаштований. На даний час на добровільній безоплатній основі працює в пекарні для засуджених різноробочим, ставлення до роботи посереднє. Вказану роботу виконує самостійно, але під наглядом представників адміністрації.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримати поблажливість.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
В організації виховних заходів, які проводяться в установі, в програмах диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій участі не приймає.
У скоєному злочині вину визнає повністю, але робить це з метою отримання поблажливості.
Комісією Біленьківської виправної колонії (№99) від 25 березня 2021 року відмовлено в переведенні на дільницю соціальної реабілітації, в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, в умовно-достроковому звільненні.
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Біленьківська ВК (№99)» з 04 березня 2021 на виробництві установи працевлаштований не був (а.п.23), незважаючи на те, що праця засудженого і сумлінне ставлення до неї, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.
Те, що засуджений під час відбування покарання мав заохочення та стягнення, які погашені (про що йдеться в апеляційній скарзі), само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого у розумінні положень ч.2 ст.81 КК України, оскільки обставини провадження та відомості про особу засудженого, викладені вище, не можуть свідчити про те, що останній довів своє виправлення, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують, отже, підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.
Незадовільний стан здоров`я матері засудженого (про що вказано в апеляційній скарзі) не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення останнього у розумінні положень ст.81 КК України, оскільки для застосування такого звільнення має значення перш за все поведінка самого засудженого за увесь час відбування покарання, та його ставлення до праці.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2021 року, якою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4