У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2004 р. покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2004 р. покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене покарання та звільнити від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Застосувати відносно нього дію рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України № 2», в частині ст. ст. 3,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 наголошує на тому, що не вчиняв кримінального правопорушення, за яке його засуджено до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а докази, які покладені в основу вироку, на підтвердження його винуватості, є недопустимими.
Вважає, що спираючись на висновки Великої Палати Верховного Суду відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції вдався до надлишкового формалізму, що і призвело до ухвалення хибного рішення, яке за своїм змістом суперечить загальним засадам судочинства та основам правового порядку у державі.
Крім того, рішення ЄСПЛ з приводу нескорочуваності довічного ув`язнення є однозначними та стосується усіх осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, в той час, як висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються лише ОСОБА_9 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

05.08.2020 р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про пом`якшення покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2004 р., у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
В обґрунтування послався на те, що рішенням Європейського Суду з Прав Людини у справі «Петухов проти України № 2» від 12.03.2019 р. (заява № 41216/13), яке набуло статусу остаточного 09.09.2019 р., констатовано порушення Україною вимог статті 3 Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити. Вказане рішення, будучи ухваленим у таких же правовідносинах, має силу закону та є обов`язковим для виконання.
Врахувавши, що на момент розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України № 2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені, суд зауважив, що він позбавлений можливості розглянути питання про перегляд призначеного покарання ОСОБА_5 у виді довічного позбавлення волі, як про це просив заявник.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За матеріалами провадження ОСОБА_5 відбуває покарання як засуджений Апеляційним судом Миколаївської області 10.04.2004 р. за ст. 15 п. п. 6, 12, 13 ст. 115, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Положеннями статті 51 КК України передбачено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів, судом можуть бути застосовані як окремі види покарань позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Водночас, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися виключно до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, зі змісту положень ст. 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України № 2», яким встановлено, що існуючий в Україні режим для засуджених до довічного позбавлення волі є несумісним з метою реабілітації та є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу для пом`якшення призначеного покарання, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014 р. висловлено позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.
Для належного виконання цього рішення держава-відповідач має реформувати, бажано законодавчими засобами, систему перегляду довічного ув`язнення. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд, в кожному конкретному випадку, питання, чи виправдане утримання під вартою законними пенологічними підставами, і повинен дозволяти всім довічно ув`язненим передбачити, з деяким ступенем точності, що їм потрібно зробити, щоб спробувати домогтися звільнення, і за яких умов.
Водночас, удосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, унесення до них змін та доповнень є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції.
Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, у тому числі і на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 р.

За такого, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції вірно зазначив, що необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України № 2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права, під час розгляду даного кримінального провадження, у тому числі норм КПК України, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному перегляді не встановлено.
Отже, з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, і підстав для скасування ухвали, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну призначеного вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2004 р. покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3