Ухвала

іменем України
8 квітня 2021 року

м. Київ
Справа № 745/253/20
Провадження № 51-173 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:
На адресу Верховного Суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , в якому він порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо нього. Крім того, ОСОБА_4 просить розглянути його касаційну скаргу від 2 березня 2021 року, яку долучає до зазначеного клопотання та яку, ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року, було повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України.

В обґрунтування свого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження засуджений вказує на те, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду він отримав лише 11 грудня 2020 року, що підтверджується повідомленням з Чернігівського слідчого ізолятора, а тому останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 11 березня 2021 року.
Враховуючи зазначену у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 обставину для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення щодо нього, колегія суддів вважає, що цей строк підлягає поновленню.

Як убачається з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_4 8909 грн 65 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз на користь держави.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
УхвалоюЧернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 у період часу з 31 грудня 2019 року по 4 січня 2020 року, точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення крадіжки чужого майна, шляхом виставлення віконного скла віконної рами проник до веранди будинку, що належить ОСОБА_5 , розташованого на АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, повторно викрав гідроакумулятор марки «EUROAQUA» об`ємом 24 літри, вартість якого становить 368 грн 60 коп., чим заподіяв ОСОБА_5 матеріального збитку на вказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на викрадення чужого майна, в період часу з 15 грудня 2019 року по 6 січня 2020 року, точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 з метою вчинення крадіжки чужого майна проник до приміщення будинку, що належить ОСОБА_6 , на АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно, повторно викрав телевізор марки «LG» моделі 29FX6ALX-ZG та цифровий ефірний ресивер марки «Strong» моделі SRT 8500, загальна вартість яких згідно з висновком експерта № 112 від 30 січня 2020 року становить 1440 грн 60 коп., чим заподіяв ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 9 січня 2020 року близько 19 год. 00 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , діючи умисно, завдав один удар розкладним ножем в область лівої частини живота останнього, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесне ушкодження у виді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки зліва з ушкодженням шлунку, які згідно з висновком експерта № 13 від 10 лютого 2020 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він просить скасувати вищевказані судові рішення щодо нього та закрити провадження. Так, засуджений зазначає, що жодних доказів того, що саме він здійснив крадіжку гідроакумулятора з будинку ОСОБА_5 стороною обвинувачення надано не було. Цей гідроакумулятор був добровільно виданий працівникам поліції свідком ОСОБА_9 , а відтак даний доказ є недопустимим. Крім того, свідка ОСОБА_9 не було допитано в судовому засіданні. Також, на думку ОСОБА_4 , жодними доказами не підтверджується й вчинення ним крадіжки телевізора, який належав потерпілому ОСОБА_7 . Крім того, засуджений зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про винуватість його у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки в його діях убачається склад злочину, передбачений ст. 124 КК України, що підтверджується показаннями потерпілого та свідків.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, засуджений ОСОБА_4 , окрім іншого, оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, засуджений по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , даних протоколів слідчих дій, висновків експертів та інших письмових доказів, наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Як убачається із судового рішення, на підтвердження вини ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах, місцевий суд послався напоказання потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні зазначав, що в січні 2020 року у вечірній час він був у будинку обвинуваченого. Зранку вони з ОСОБА_4 вживали спиртні напої. Потім він ліг спати. Коли прокинувся, в нього з обвинуваченим виникла сварка. Він тільки образливо розмовляв і не намагався вдарити обвинуваченого. В ході сварки обвинувачений спричинив йому ножове поранення. Своєю чергою, він йому жодних ушкоджень не наносив і не намагався нанести. В будинку обвинуваченого він ночував кілька ночей. У цьому будинку був телевізор з тюнером, марки він не знає. В січні ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням допомогти продати гідроакумулятор. Звідки обвинувачений його взяв, він не знає. Вони вдвох понесли його до батьків ОСОБА_10 , однак ті відмовились його купувати. Потім вони віднесли його на металоприймальний пункт. Там приймальник металолому зателефонував якомусь чоловіку, той приїхав і купив у ОСОБА_4 вказаний гідроакумулятор. Гроші за гідроакумулятор забрав ОСОБА_4 .
Крім того, в основу вироку судом покладені також й показання свідка ОСОБА_10 про те, що вона почала проживати в обвинуваченого в кінці грудня 2019 року, часто приходили ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Також в кінці грудня 2019 року ОСОБА_4 приніс телевізор сірого кольору з тюнером, вона не знає, де він його взяв, але вона просила обвинуваченого повернути ці речі. Обвинувачений часто сварився з ОСОБА_8 . Їй нічого не відомо про крадіжку гідроакумулятора. Тільки відомо, що ОСОБА_4 намагався гідроакумулятор продати її батьку.
До того ж, суд послався і на показання самого ОСОБА_13 , котрий пояснив, що 9 січня 2020 року ОСОБА_8 не наносив йому тілесні ушкодження, а він машинально, з метою захисту свого життя схопив ножа, який лежав на стільці, і наніс ним один удар ОСОБА_8 .
Також при вирішенні питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж суд, враховуючи конкретні обставини справи, відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 і не спростовується жодними доказами, дійшов обґрунтованого висновку, що версія сторони захисту про заподіяння тілесних ушкоджень під час перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони направлена лише на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.
Вказані ж у судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи засудженого ОСОБА_4 та його захисника переглядалися в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи їх апеляційних скарг, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Суд апеляційної інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав у вчиненні крадіжок, а у нанесенні тілесних ушкоджень визнав частково. При цьому апеляційний суд наголосив, що не може взяти до уваги голослівне припущення обвинуваченого, що крадіжки вчинили ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , як, здебільшого, і взагалі його пояснення, які він неодноразово змінював.
При цьому на обґрунтування своєї позиції, апеляційний суд послався на покази потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та свідкаОСОБА_10 .
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що досліджені місцевим судом докази не викликають сумнівів у своїй достовірності і в своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними між собою.
Крім того, з приводу доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо недопустимості доказів апеляційний суд вказав, що з розписки від 10 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_9 добровільно видав станцію «EUROAQUA-24» працівникам поліції, яку він придбав близько 10.30 год. 9 січня 2020 року у ОСОБА_4 за 300 грн.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає. При цьому добровільна видача свідком ОСОБА_9 працівникам поліції гідроакумулятора не вказує на порушення вимог КПК України, про що стверджує засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити та поновити строк на касаційне оскарження вироку Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо нього.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 липня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3