Дата документу 11.05.2021 Справа № 311/3196/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/3196/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/942/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолексіївка, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 07 квітня 2021 року по 05 червня 2021 року включно, задоволене.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, і тим, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобового.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не доведені.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Василівського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.286, ч.1 ст.289 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник - адвокат ОСОБА_9 заперечують проти задоволення клопотання прокурора, вважають можливим призначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що судові засідання у суді першої інстанції зводяться лише до того, що судом розглядаються клопотання прокурора та продовжується відносно нього строк дії запобіжного заходу. По суті кримінальне провадження не розглядається. Зазначив, що адреса його проживання зазначена невірно невірно вказаний номер квартири АДРЕСА_3 замість 15. Ця квартира є орендованим житлом. За адресою його зареєстрованого місця проживання проживає його сестра. Обвинувачений просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має намір влаштуватися на роботу для відшкодування шкоди потерпілому;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою. Додатково зазначив, що доводи обвинуваченого про те, що відбувається судова тяганина, є хибними, оскільки судовий розгляд судом відкладався за клопотанням сторони захисту;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку в т.ч. з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з матеріалами провадження, в судовому засіданні від 07 квітня 2021 року прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Вирішуючи вказане питання, суд заслухав пояснення самого обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора та з`ясував обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.289 КК України, які є тяжким та нетяжким злочинами відповідно.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в стані наркотичного сп`яніння в т.ч. тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, останній неодружений, в нього відсутнє постійне місце роботи, відповідно він не має постійного джерела доходів, зареєстрований у населеному пункті, що знаходиться у Херсонській області, постійного місця проживання не має, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та підтверджує можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності і покарання, яке є суворим, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не зменшились, та запобігти цим ризикам неможливо без застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на фактичні обставини та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання та відомості про особу обвинуваченого.
Такі висновки суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи окрім іншого таких загроз як: ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього та запобігти встановлених ризиків.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2021 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений на 60 діб, починаючи з 07 квітня 2021 року по 05 червня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4