Справа № 342/1/19
Провадження № 11-кп/4808/5/21
Категорія ч. 2 ст. 146 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді: ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_2 ), не одруженого, громадянина Республіки Туреччина, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, утримуваного в дільниці слідчого ізолятора Державної установи «Коломийська ВК-41», раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 147 КК України (Вироком суду дії перекваліфіковані на ч. 2 ст. 146 КК України),
за участю:
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_13 ,
перекладача ОСОБА_14 ,
в с т а н о в и в :
1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.
1.1. Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 ухвалено рахувати з моменту затримання з 13.07.2018.
Обраний ОСОБА_15 запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 15672,5 грн. (п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят дві грн. 50 коп.) матеріальної шкоди, 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди. та 5000 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду, іноземець ОСОБА_12 , стосовно якого 09.02.2018 прийнято рішення про повернення до країни попереднього постійного проживання та заборонено в`їзд в Україну до 09 лютого 2021 року, за паспортом свого брата-близнюка громадянина Туреччини ОСОБА_16 11.07.2018 в`їхав в Україну.
12.07.2018 близько 22 год. ОСОБА_12 прибув в АДРЕСА_3 до колишньої співмешканки ОСОБА_9 , де між ними на ґрунті ревнощів виник конфлікт, і було викликано працівників поліції.
В подальшому, 13.07.2018 близько 02 год., перебуваючи на подвір`ї житлового господарства по АДРЕСА_3 , приклавши до шиї ОСОБА_9 ніж, який взяв у літній кухні, почав кричати, що вб`є її, вимагав від ОСОБА_9 надати її мобільний телефон, вимагав щоб працівники поліції ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які прибули за викликом, йшли геть, завів ОСОБА_9 до приміщення літньої кухні, де продовжувався конфлікт.
Приблизно о 2 год. 20 хв. 13.07.2018 ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою реалізації свого злочинного умислу незаконного позбавлення волі потерпілої, поставивши ОСОБА_9 спереду себе, застосувавши до неї фізичне насильство, тримаючи правою рукою біля горла ОСОБА_9 кухонний ніж, обмежив вільний рух останньої, вийшов разом з ОСОБА_9 з приміщення літньої кухні і через подвір`я потягнув її до житлового будинку.
Застосувавши силу, лівою рукою відкрив зачинені вхідні двері до житлового будинку, пошкодивши їх, завів ОСОБА_9 в спальну кімнату. Працівникам поліції заборонив заходити в будинок, погрожуючи, що завдасть тілесні ушкодження ОСОБА_9 , вб`є її і дітей останньої, якщо вона не одружиться з ним. Декілька разів ОСОБА_12 виходив з кімнати в коридор і через відкриті двері на вулицю вимагав телефон ОСОБА_9 , вимагав, щоб принесли таблетки для ОСОБА_9 та воду, тому що тій стало погано, також просив сигарет. Для того, щоб отримати те, що вимагав, до житлового будинку дозволяв заходити поліцейському ОСОБА_18 ; пізніше ОСОБА_12 дозволив зайти до кімнати, в якій утримував ОСОБА_9 , начальнику сектору превенції Городенківського ВП ОСОБА_19 , а через деякий час начальнику Городенківського ВП ОСОБА_20 . В кімнаті, в присутності ОСОБА_19 , ОСОБА_12 на ліжку незаконно утримував ОСОБА_9 одною рукою, а іншою рукою тримав біля її горла ніж, при цьому вимагав телефон ОСОБА_9 , щоб переглянути СМС-повідомлення, оскільки запідозрив співжительку в зраді. На вмовляння відпустити ОСОБА_9 і передати ніж, ОСОБА_12 не погоджувався, продовжував утримувати ОСОБА_9 , погрожуючи застосувати ніж, позбавив ОСОБА_9 можливості залишити кімнату. Хоча положення тіл на ліжку обвинувачений і потерпіла змінювали, ОСОБА_12 постійно був впритул до потерпілої, однією рукою утримував її то за руку, то за талію, то за шию, а ніж з другої руки не випускав. За вимогою ОСОБА_8 до ОСОБА_9 була викликана швидка допомога. Коли в кімнату, де ОСОБА_12 утримував ОСОБА_9 зайшов начальник відділення поліції ОСОБА_20 , а після нього медпрацівники швидкої допомоги, ОСОБА_12 не тримав ніж біля горла потерпілої ОСОБА_9 , а тримав його в правій руці, яку накривав ковдрою.
Умисні дії щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 ОСОБА_12 вчинив способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, оскільки застосовував погрозу вбивством потерпілої та її дітей, як спосіб психологічного впливу на особу з метою недопущення опору. Діяння ОСОБА_8 , які супроводжувались заподіянням потерпілій ОСОБА_9 фізичних страждань, виявилися в таких умовах її незаконного позбавлення волі, які завдавали потерпілій особливих негативних фізичних та фізіологічних відчуттів: сильного фізичного болю, який ОСОБА_9 відчувала внаслідок нанесених ОСОБА_21 побоїв, реальної погрози застосування насильства, так як при утриманні ОСОБА_9 , незважаючи на присутніх працівників поліції, ОСОБА_12 постійно в руці тримав ніж, який міг застосувати і таким чином створив обстановку неможливості ОСОБА_9 залишити місце та кімнату, в якій її утримував.
Свої умисні дії щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 ОСОБА_12 вчиняв з 02 год. 13.07.2018 до 7 год.30 хв. 13.07.2018, до моменту, коли скориставшись тим, що увага ОСОБА_8 була зосереджена на наданні медичної допомоги потерпілій, працівники спецпідрозділу «Корд» обеззброїли і затримали обвинуваченого та звільнили потерпілу.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається судом обвинувачений ОСОБА_12 , передбачена ч. 2 ст. 146 КК України.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, та ствердив, що потерпіла самостійно обставила всі події так, що працівники поліції неправильно зрозуміли його дії.

2. Зміст апеляційних скарг.
2.1. Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі стверджує, що:

- суд безпідставно визнав обтяжуючою обставиною п. 6-7 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) близьких відносинах. Вказана обтяжуюча обставина в обвинувальному акті стороною обвинувачення не зазначалась, а відтак визнання такою обставини судом є погіршенням становища обвинуваченого. Крім того, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 з потерпілою ОСОБА_9 в близьких відносинах є недоведеним, оскільки сама потерпіла не визнавала такий факт;

- призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вживав заходів щодо добровільного відшкодування завданого потерпілій збитку та поведінку потерпілої, яка передувала вчиненню злочину. На думку захисника, вказані обставини явно знижують ступінь відповідальності обвинуваченого, а відтак призначене судом покарання строком чотири роки позбавлення волі є надто суворим та не гуманним для особи, яка раніше не судима;

- в частині цивільного позову захисник стверджує про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та нібито пошкодженими дверима. Так, суд не звернув увагу, що в ході дослідження доказів всі свідки, які були очевидцями подій, вказали, що вхідні двері в будинок були відчиненими і їх ніхто не пошкоджував, а відтак вимога потерпілої про відшкодування шкоди є нічим іншим, як намаганням потерпілої за чужий рахунок встановити нові двері в житловий будинок. Крім того, на підтвердження завданої шкоди, потерпіла ОСОБА_9 надала копію рахунку №29/10.18 від 29 жовтня 2018 року на загальну суму 15672,50 грн. Однак такий рахунок датований кінцем жовтня 2018 року, тобто після трьох місяців від події злочину. Такий рахунок, не є підтвердженням сплати коштів по ньому потерпілою, так як немає квитанції чи чеку про сплату коштів відповідно до виставленого рахунку. На думку захисника, з врахуванням принципу розумності та справедливості потерпілій ОСОБА_9 підлягає до відшкодування моральна шкода, що не перевищує 15000 грн.

З цих підстав вирок суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 , просив змінити, виключивши посилання у вироку суду на обтяжуючу обставину п. 6-7 ч. 1 ст. 67 КК України; призначити ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді позбавлення на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців; в частині цивільного позову стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 15000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката; в задоволенні решти позову просив відмовити; в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

2.2. Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та висновків суду щодо фактичних обставин справи кримінального провадження, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає до скасування з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині перекваліфікації дій і, як наслідок, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор стверджує, що за весь час утримання потерпілої ОСОБА_9 в заручниках, обвинувачений ОСОБА_12 так і не сформулював вимогу, яка була б підставою для звільнення заручниці, а тому з його дій випливає, що жодного наміру щодо добровільного звільнення заручниці в нього не було.

Незаконні дії з утримання ОСОБА_9 були припинені працівниками поліції. За таких обставин, прокурор вважає, що дії обвинуваченого підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 147 КК України.

З цих підстав вирок суду першої інстанції прокурор просив скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 147 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

2.3. Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній сказі стверджує, що:

- суд незаконно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 147 КК України на ч. 2 ст. 146 КК України;

- суд безпідставно не призначив їй (потерпілій) судово-медичну експертизу для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень та визначення розміру матеріальних збитків;

- суд здійснював щодо неї процесуальне катування внаслідок надмірного формалізму;

- від скоєного злочину потерпіла зазнала істотного ушкодження здоров`я, що проявилось в тривалому лікуванні у психіатра, а відтак певний час вона нездатна була повною мірою користуватися процесуальними правами, що унеможливило на досудовому слідстві подати нею клопотання про призначення їй судово-психіатричної експертизи;

- висновок суду про те, що потерпіла і обвинувачений є співмешканцями, не відповідає дійсності;

- суд безпідставно залучив до участі у розгляді справи перекладача ОСОБА_23 , яка не є офіційним перекладачем згідно наказу МВС України від 11.03.2013 №228 «Про порядок ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів». В суді перекладач заявляла, що перекладає лише те, що вважає за необхідне, однак суд не звернув увагу на даний факт;

- потерпіла в тексті письмових судових дебатів просила залишити її цивільний позов без розгляду, однак суд першої інстанції, в супереч волі потерпілої, прийшов до висновку про задоволення первинних позовних вимог останньої.

У зв`язку з викладеним, вирок суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 просила скасувати, а матеріали провадження направити на новий судовий розгляд в суд в першої інстанції.

2.3.1. В Доповненні до апеляційної скарги (а.с. 13-14 т. 4) потерпіла просила суд, призначити їй амбулаторну судово-психіатричну експертизу для встановлення наслідків впливу вчиненого злочину щодо неї, а також можливості нею вчиняти активні дії під час досудового розслідування. Також просила викликати та допитати в судовому засіданні працівників поліції, які були на місці події, з метою з`ясування всіх вимог, які висував обвинувачений.

2.4. В Запереченні на апеляційні скарги (а.с. 239-241 т. 3) захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , ствердив, що суд цілком обґрунтовано прийшов до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 146 КК України. Досудове розслідування у справі тривало майже шість місяців, протягом яких потерпіла ОСОБА_9 не заявляла жодних клопотань щодо проведення досудового розслідування щодо аспектів, про які вона заявляє в апеляційній скарзі. Матеріали досудового розслідування були відкриті потерпілій ще в грудні 2018 року, однак вона не заявляла жодних клопотань щодо проведення слідчих дій, необхідних на її думку. Крім того, потерпіла користувалася правовою допомогою весь час. На думку захисника, необґрунтовані вимоги потерпілої щодо скасування вироку суду є намаганням затягнути судовий розгляд справи і тим самим порушити право обвинуваченого на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

2.5. Потерпіла ОСОБА_9 в Часткових запереченнях (а.с. 247-249 т. 3) на апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора, стверджує, що погоджується з доводами захисника, щодо необґрунтованості встановлення обтяжуючої обставини п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, оскільки ніколи не була і не є з обвинуваченим подружжям, не перебувала з ним ані в сімейних, ані в близьких відносинах. Також потерпіла частково погоджується з доводами прокурора щодо безпідставності перекваліфікації дій обвинуваченого з захоплення заручників на незаконне позбавлення волі або викрадення людини. В решті заперечень надала доводи, аналогічні доводам, викладеним раніше в апеляційній скарзі.

3. Правові позиції сторін.
3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній мотивів.

Проти доводів апеляційних скарг в інтересах потерпілої та підозрюваного заперечив. Просив відхилити їх.

3.2. Обвинувачений та його захисник доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_8 підтримали, просили її задовольнити.

Проти доводів апеляційних скарг прокурора та в інтересах потерпілої заперечили, просили залишити їх без задоволення з огляду на безпідставність.

3.3. Потерпіла та її представник доводи їх апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити їх вимоги з підстав, наведених в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень та заперечень.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.
4.1. Перегляд здійснюється в межах апеляційних скарг і обвинувачення, висунутого в суді першої інстанції, згідно з приписами ч. 1- 4 ст. 404 КПК України.

ОСОБА_12 обвинувачувався в умисних діях, які виразились у триманні особи як заручника з метою спонукання службової особи до вчинення будь-якої дії як умови звільнення заручника за ч. 1 ст. 147 КК України.

Суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 147 на ч. 2 ст. 146 КК України, визнавши його винуватим у незаконному позбавленні волі способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, такому, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань.

Сторона захисту вважає таке рішення правильним, оскарживши тільки суворість призначеного покарання.

Із цим не погодились прокурор і потерпіла.

Вирішення апеляційних скарг залежить від цього ключового питання справи.

4.2. Апеляційний суд погоджується з перекваліфікацією дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 147 КК України на ч. 2 ст. 146 КК України і констатує, що дії ОСОБА_22 за зовнішніми проявами можуть бути зіставлені з ознаками обох норм.

Обвинувачений незаконно позбавив потерпілу волі способом, небезпечним для її життя та здоров`я, погрожуючи ножем. Це супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

Такі ознаки прямо передбачені ч. 2 ст. 146 КК України.

Норма ч. 1 ст. 147 КК України такої обов`язкової спеціальної ознаки не містить, хоч і може бути факультативною в цьому складі.

Склад ч. 1 ст. 147 КК передбачає наявність спеціальної мети спонукання родичів затриманого чи інших юридичних і фізичних осіб до вчинення чи утримання від будь-якої дії як умови звільнення заручників.

За обвинуваченням ОСОБА_12 висунув тільки одну вимогу до службових осіб надати йому мобільний телефон потерпілої. Це йому було потрібно з-за ревнощів.

Згідно вироку суду, обвинувачений також вимагав цигарки й ліки для потерпілої і висловлював вимогу одруження. Це не ставилось у вину, але є ілюстрацією особливостей суб`єктивної сторони вчинку обвинуваченого.

Вимога дати мобільний телефон не була умовою звільнення потерпілої. Це не мета злочину. Задля перевірки інформаційного вмісту телефону осудній людині немає потреби приїжджати в іншу державу під чужими документами і захоплювати жінку, з якою хоче одружитися в заручниці. Ризики і труднощі вчинення таких дій явно неадекватні вимозі надати телефон.

Вимоги дати для потерпілої воду, ліки і цигарки також не можуть бути метою злочину, виходячи з контексту дій ОСОБА_8 .

Одруження з потерпілою теж не було умовою припинення дій обвинуваченого.

Це вказує на надуманий характер та нереалістичність усіх вимог, які висловлював обвинувачений в ході вчинення злочину.

Пояснення цьому є у матеріалах стаціонарної судово-психіатричної експертизи (а.п. 116-123 т. 2), за змістом якої ОСОБА_24 властива емоційно-вольова нестабільність, він виявляє ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, що корелюється з матеріалами кримінального провадження.

Тому в суду першої інстанції були підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 147 КК України на ч. 2 ст. 146 КК України.

4.3. З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє доводи та вимоги апеляційних скарг прокурора і потерпілої.

Вимога потерпілої про призначення нового розгляду у зв`язку з цим не може бути задоволена як не може бути задоволена також і вимога прокурора про призначення більш суворого покарання.

Судом першої інстанції правильно встановлені факти справи, їм дана вірна правова оцінка.

Представник потерпілої також вказав, що потерпіла зробила заяву про залишення її цивільного позову без розгляду, а суд цього не врахував.

Однак, це було зроблено в тексті виступу потерпілої в судових дебатах, а не під час дослідження обставин провадження і перевірки їх доказами.

На цій стадії судового розгляду вирішення такої заяви не передбачене положеннями ст. 364 КПК України.

Не наполягала на такій заяві потерпіла і в апеляційному суді.

Окрім того, така можливість у неї є і до завершення провадження та виконання рішення суду.

4.4. Щодо апеляційної скарги сторони захисту та призначеного покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В якості обставини, яка обтяжує покарання суд першої інстанції врахував вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах (п. 6-1, ч. 1 ст. 67 КК України).

Водночас у рішенні суду це ніяк не мотивовано.

І потерпіла, і обвинувачений заперечували близькість відносин. І прокурор це не вважав за необхідне ставити у вину в якості обтяження покарання.

Апеляційний суд теж уважає, що для такого висновку недостатньо підстав.

Епізодичні стосунки між статями не завжди вказують на близькі відносини. Сторони не мали взаємних прав та обов`язків, не жили разом тривалий час. Те, що обвинувачений бажав одружитися вказує на сильну закоханість, але не означає близькість відносин у контексті п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, для цього стосунки не були достатньо сталими.

Тому визнання судом цієї обставини як такої, що обтяжує покарання, необґрунтоване фактами провадження і його належить виключити.

Окрім того, суд першої інстанції просто констатував відсутність судимості в ОСОБА_22 , але не визнав це як обставину, яка пом`якшує покарання.

Між тим, скоєння злочину особою, яка має судимості, свідчить про направленість на злочинну діяльність. І навпаки, вчинення злочину вперше свідчить про меншу суспільну небезпеку особи. Ця обставина, на переконання апеляційного суду, є такою, що, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання. Слід узяти до уваги й те, що обвинувачений схопив ніж уже в присутності працівників поліції, які прибули за викликом і тривалий час умовляли ОСОБА_22 замість того, щоб негайно перепинити наявні та відвернути можливі загрози.

5. Вказане впливає на призначення покарання в цьому провадженні. Тому, на переконання апеляційного суду, є всі підстави для зменшення його розміру до 3-х років позбавлення волі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 та ст. 414 КПК України, і часткового задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту.

У решті вирок належить залишити без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_24 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
У решті вирок залишити без змін.
Заходи безпеки, які застосовані Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року до потерпілої ОСОБА_9 та її дітей на час судового розгляду кримінального провадження скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5