ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1162/21 Справа № 185/7667/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року, у кримінальному провадженні №0001423 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого: 25.11.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.
Так, зазначеним вироком ОСОБА_8 було визнано винуватим у тому, що він 28 вересня 2020 року, у першій половині дня, знаходився на території колишньої військової частини, розташованої по АДРЕСА_2 , де приблизно о 10 год. 40 хв. зустрів раніше невідомого йому ОСОБА_7 та почав з ним розмову, під час якої попросив у останнього надати йому мобільний телефон з метою викликати таксі. Приблизно о 10 год. 45 хв. 28 вересня 2020 року, викликавши за використанням наданого йому мобільного телефону таксі, ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно, із силою, наніс удар кулаком правої руки в область підборіддя ОСОБА_7 , завдавши тим самим тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин нижньої шелепи та забійної рани слизової нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, припиняючи тим самим можливий опір зі сторони потерпілого, заволодів мобільним телефоном, марки «Хіаomi» модель «REDMI 7А», вартістю 1778,73 грн. та з місця події зник на вказаному автомобільному таксі, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши тим самим ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 1778,73 грн..
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
Перед початком апеляційного розгляду до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява прокурора ОСОБА_10 про відмову від своєї апеляційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження в цій частині.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію злочину, зазначає про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості та просить звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку у 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування своє скарги зазначає про те, що суд першої інстанції обираючи вид та розмір покарання не врахував, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розкаявся за вчинене, попрохав вибачення у потерпілого та відшкодував завдані збитки. Крім цього, зазначив, що суд не врахував позицію потерпілого, який просив призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 також просив вирок суду в частині призначення покарання змінити, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст. ст. 75,76 КК України, з таких саме мотивів, на які вказує захисник у своїй апеляційній скарзі.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, при цьому заперечували про задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її необґрунтованість.
Прокурор в судовому засіданні підтримав заперечував проти апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , вказуючи на те, що судом правильно було обрано вид та розмір покарання, яке відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та підтримав свою апеляційну скаргу.
Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, у своїй апеляційній скарзі просив розглянути справу у його відсутність, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України без його участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скаргзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , які є аналогічними за змістом, про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів доходить до висновку, що вони є необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Загальні засади призначення покарань викладені у статті 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинений злочин, суд дотримався вказаних положень закону у повному обсязі та врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин проти власності та здоров`я людини, раніше вчинивши аналогічний злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також суд врахував і наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнав щире каяття та відшкодування завданих збитків у спосіб, визначений потерпілим (перерахування благодійної допомоги), а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання, призначеним за попереднім вироком, більш суворим, призначеним цим вироком, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно визначивши покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Згідно із законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, але до постановлення вироку у справі, вчинив повторно новий злочин.
Таким чином, застосування ст. 75 КК України у даному випадку не призведе до позитивних змін в особистості ОСОБА_8 і не створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку про неможливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, в протилежному випадку таке рішення суперечило б принципу справедливості покарання та не відповідало б його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
З огляду на вищевикладене, вид та розмір покарання яке призначено ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого та потерпілого без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4