Провадження №1-кп/761/751/2021
В И Р О К
іменем України

01 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008117 від 27.07.2018, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Георгіївка, Мар`їнського району Донецької області, громадянки України, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю:

секретарів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинуваченої ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 26 липня 2018 року приблизно о 21 годині 38 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА RIO» д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася у середній смузі руху по бул. Т. Шевченка зі сторони вул. Володимирської у напрямку площі Перемоги та наближалася до перехрестя бул. Т.Шевченка та вул. Петлюри у місті Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б»; 10.1; 10.3 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, водій ОСОБА_2 проявила неуважність, невірно оцінила дорожню обстановку, не переконалася в безпечності зміни напрямку свого руху, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, та під час перестроювання не надала дорогу мотоциклу «Джіанше» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку мала намір перестроїтися, в результаті чого відбулося зіткнення лівою задньою дверкою керованого нею автомобіля та правою передньою частиною мотоцикла «Джіанше» д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_2 та порушення нею правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, в результаті зіткнення транспортних засобів водій мотоцикла «Джіанше» ОСОБА_11 отримав закриту травму правої стопи у вигляді перелому основи дистальної фаланги 1-го пальця правої стопи та пасажир мотоцикла «Джіанше» ОСОБА_12 отримала травму правої кисті у вигляді перелому діалізу середньої фаланги зі зміщенням уламків та уламкового перелому дистальної фаланги з незначним зміщенням уламків 3-го пальця; перелом дистальної фаланги 4-го кисті з невеликим зміщенням уламків.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1750/Е виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1751/Е виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «КІА RIO» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушила п.п. 2.3. «б»; 10.1; 10.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 10.3: У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Таким чином, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України ( ред. Закону від 24.09.2008).
Обвинувачена ОСОБА_2 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнала повністю та розповіла про обставини скоєного кримінального правопорушення так, як зазначено в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_2 повідомила суду, що 26 липня 2018 року приблизно о 21 годині 40 хвилин вона керувала автомобілем марки «КІА RIO» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухалася у середній смузі руху по бул. Т. Шевченка, де мала намір здійснити маневр повороту ліворуч в напрямку Вокзальної площі. Під час перестроювання, вона перетнула суцільну смугу руху, не надавши при цьому дорогу мотоциклу, на якому розміщувалися потерпілі, що рухався у крайній лівій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, та в результаті чого здійснила зіткнення лівою задньою дверкою керованого нею автомобіля з правою передньою частиною мотоцикла. Вказала, що перед зіткненням вона подивилася в бокове дзеркало заднього виду, де помітила позаду неї мотоцикл, однак їй здалося, що мотоцикл з потерпілими знаходиться на значній відстані від неї. Здійснивши маневр перестроювання ліворуч, відчула звук зіткнення.

Разом з тим, просила звернути увагу, що вона орендує квартиру в Київській області, працює неофіційно водієм таксі, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, дітей на утриманні не має.

Обвинувачена ОСОБА_2 в повному розмірі визнає цивільний позов в частині матеріальної шкоди щодо витрат на лікування потерпілої ОСОБА_12 в розмірі 21045,40 грн., щодо матеріальних витрат потерпілому ОСОБА_11 на ремонт мотоцикла то вважає, що пошкодження, які були завдані мотоциклу не співпадають з сумою матеріальної шкоди, зазначеною в позові. Щодо цивільного позову в частині моральної шкоди вказала, що вважає таку суму значно перебільшеною, та може виплатити потерпілим лише по 10000 грн. кожному. При цьому в ході судового розгляду добровільно частково відшкодувала завдану її діями моральну шкоду кожному потерпілому у розмірі по 4000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_2 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008), винною визнала себе повністю, щиро розкаялася, а також просила суд суворо її не карати та не позбавляти права керування автомобілем, оскільки робота водія є єдиним джерелом заробітку для неї.

Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008) підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що 26 липня 2018 приблизно о 21 год. 30 хв. він, керуючи мотоциклом «Джіанше», забрав свою дружину з роботи і рухався в сторону площі Перемоги у лівій смузі. Попереду нього у середній смузі рухався автомобіль «Кіа», під керуванням обвинуваченої. В`їжджаючи в поворот він помітив як обвинувачена увімкнула лівий покажчик повороту вказаного автомобіля та одночасно розпочала маневр повороту ліворуч в бік вул. Петлюри у місті Києві. В результаті такого різкого та неочікуваного маневру відбулося зіткнення його мотоцикла та автомобіля обвинуваченої. Після ДТП обвинувачена стала звинувачувати його в тому, що він нібито побив їй автомобіль. Зазначив, що внаслідок такої дорожньо-транспортної пригоди йому та його дружині знадобилася медична допомога, зокрема проведення операції дружині через сильну травму пальця руки. Також вказав, що під час ДТП сильно постраждав його мотоцикл.
Також додав, що він зустрічався восени 2018 року з обвинуваченою та просив в неї 21 тисячу гривень для лікування дружини. Обвинувачена заявила про відсутність у неї такої суми коштів та запропонувала віддавати частинами, на що він відмовився.
Потерпілий ОСОБА_11 позовну заяву підтримав у повному обсязі. Вказав, що на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП мотоцикла необхідна сума в розмірі 23452 грн.
Крім того потерпілий на обґрунтування завданої йому моральної шкоди вказав, що його життя та життя його дружини після вказаного ДТП сильно ускладнилося, були постійні побутові труднощі, важкий емоційний стан, постійні хвилювання, він 2 місяці не міг нормально пересуватися, та протягом цього часу їздив до лікарні, де перебувала його дружина, у зв`язки з чим просить стягнути з обвинуваченої моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 суду пояснила, що 26 липня 2018 приблизно о 21 год. 30 хв. її чоловік ОСОБА_11 , забрав її на своєму мотоциклі з роботи. Рухаючись на вказаному мотоциклі по бульвару Шевченка в сторону площі Перемоги в крайній лівій смузі, та наближаючись до перехрестя з вулицею С. Петлюри з ними зіткнувся автомобіль «Кіа» за кермом якого на той час перебувала обвинувачена, в результаті чого вони вдвох з чоловіком впали та зазнали значних ушкоджень. Зазначила, що після ДТП вона тривалий час перебувала в лікарні з переломом двох пальців правої руки, а у чоловіка виявили перелом ноги. Вказала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх життя з чоловіком сильно ускладнилось, її травмовані пальці змінили форму, досі відчувається біль, мають місце постійні побутові труднощі та важкий емоційний стан.
Просила звернути увагу суду, що обвинувачена ОСОБА_2 не відшкодувала їй з чоловіком завдану шкоду та навіть не вибачилась перед ними.
Потерпіла ОСОБА_12 підтримала цивільний позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, та кваліфікує її дії за ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008).

Призначаючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують її особу, те, що вона у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває; інвалідом не являється; у зареєстрованому шлюбі не перебуває; вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується. Разом з тим, судом враховується, що ОСОБА_2 у 2017 та 2018 роках до моменту вчинення цього кримінального правопорушення неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в тому числі такі, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортні засоби.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд відносить щире каяття та часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008). Також, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008), у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в межах, визначених санкцією ч.1 ст. 286 КК України, в редакції Закону від 24 вересня 2008 року, яка діяла на момент вчинення злочину.

Під час кримінального провадження ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернулися до ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу. У вказаній позовній заяві просили суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 21045,40 грн.; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 23452,00 грн.; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу, яка на час завершення судового розгляду склала 13000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_2 в повному розмірі визнає цивільний позов в частині матеріальної шкоди щодо витрат на лікування потерпілої ОСОБА_12 в розмірі 21045,40 грн., щодо матеріальних витрат потерпілому ОСОБА_11 на ремонт мотоцикла то вважає, що пошкодження, які були завдані мотоциклу не співпадають з сумою матеріальної шкоди, зазначеною в позові. Щодо цивільного позову в частині моральної шкоди вказала, що вважає таку суму значно перебільшеною, та може виплатити потерпілим лише по 10000 грн. кожному. При цьому в ході судового розгляду добровільно частково відшкодувала завдану її діями моральну шкоду кожному потерпілому у розмірі по 4000 грн.

Представник цивільного відповідача ПрАТ СК «ВУСО» ОСОБА_15 у письмовому відзиві на позов та у своїх поясненнях в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_11 , ОСОБА_16 в повному обсязі посилаючись на те, що позивачі не звернулись своєчасно до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а також не надали документів на підтвердження необхідності таких витрат, а також звертає увагу на те, що позивачі заявили позовні вимоги до обвинуваченої ОСОБА_2 , а не до ПрАТ СК «ВУСО».

При вирішенні цивільного позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 128 Кримінально-процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог частини першої статті 61 Кримінально-процесуального кодексу України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Після долучення прокурором в судовому засіданні копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3088074, виданого ПрАТ СК «ВУСО», яким застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за заподіяну шкоду здоров`ю та майну, за клопотанням сторін кримінального провадження та представника потерпілих, судом було залучено цивільного відповідача ПрАТ СК «ВУСО».

Разом з тим, в подальшому в ході судового розгляду потерпілі свої позовні вимоги не уточнювали та не просили стягнути завдану кожному з них матеріальну та моральну шкоду з ПрАТ СК «ВУСО», натомість наполягали на задоволенні позовної заяви (уточненої) від 05.04.2019 та стягненні зазначених сум грошових коштів з обвинуваченої ОСОБА_2 .

Більше того, у відповіді на відзив ПрАТ СК «ВУСО» представник потерпілих ОСОБА_10 зазначила, що позивачі обрали спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутись до свого страховика із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, враховуючи, що потерпілі у цьому провадженні пред`явили цивільний позов у кримінальному провадженні виключно до обвинуваченої ОСОБА_2 , правових підстав для вирішення питання про стягнення зазначених у позові сум грошових коштів з ПрАТ СК «ВУСО» немає.

За встановлених обставин, з огляду на визнання обвинуваченою позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 в розмірі 21 045,40 грн. на відшкодування витрат на лікування, медичне обстеження та придбання медичних виробів, які підтверджуються наданими суду документами, суд вважає доведеним цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди в розмірі вартості витрачених коштів на лікування останньої загальною сумою 21045 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_12 .

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав механічних пошкоджень мотоцикл Джіанше реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 мотоцикл Джіанше, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_11 .

Відповідно до рахунку-фактури № 358 наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_17 вартість запчастин для відновлення мотоциклу становить 16852 грн., а вартість робіт 6600 грн., що в сумі становить 23 452 грн.

Витрати на ремонт мотоциклу Джіанше реєстраційний номер НОМЕР_2 фактично не здійснені, а надані суду документи на обґрунтування цивільного позову в цій частині свідчать лише про орієнтовну розраховану вартість такого ремонту, який може бути проведений в майбутньому.

Разом з тим, такі обставини не свідчать про фактичне понесення витрат потерпілим ОСОБА_11 на проведення відновлювального ремонту мотоциклу Джіанше реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на здійснення відновлювального ремонту мотоциклу Джіанше не підлягає задоволенню.

При вирішені питання щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у розмірі по 200 000 грн. кожному суд враховує наступне.

Указана вимога обґрунтована тим, що завданим злочином потерпілим було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях, страхах, триваючому фізичному болю. Внаслідок злочину, у зв`язку з лікуванням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , змінився звичайний уклад життя їх сім`ї, подружжя не мало можливості тривалий час спілкуватися, працювати, відчувало страх за майбутнє, у зв`язку з чим змінилось їх матеріальне становище та душевний стан.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Також, суд ураховує визнання Європейським судом з прав людини існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги.

Таким чином, фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути, як таке, розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що підтверджується судово-медичними експертизами № 1750/Е та № 1751/Е.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилаються цивільні позивачі в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених фізичному болю та стражданнях через травми, задля лікування яких ОСОБА_12 , ОСОБА_11 були обмежені у можливості вільного пересування, спілкування, реалізації життєвих планів, тривалий час не мали можливості працювати тощо.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з ушкодженням здоров`я, розмір її відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити, оскільки в інший не грошовий спосіб негативні наслідки у немайновій сфері потерпілим компенсувати неможливо.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень, що потягло розлад здоров`я на тривалий час, неможливість в інших не грошовий спосіб відшкодувати завдану немайнову шкоду, суд визначає, що сума, заявлена потерпілими у розмірі 200 000 грн. кожному у рахунок її відшкодування, є занадто збільшеною і з урахуванням конкретних обставин справи, вважає за доцільне стягнути з обвинуваченої на користь кожного з потерпілих в рахунок відшкодування моральної шкоди по 20 000 грн.

Для стягнення більшого розміру відшкодування суд передбачених законом підстав не встановив, оскільки позивачі не підтвердили доказами настання внаслідок травмування у дорожньо-транспортній пригоді невідворотних негативних наслідків.

При цьому в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_2 добровільно частково відшкодувала завдану її діями моральну шкоду кожному потерпілому у розмірі по 4000 грн.

Таким чином, вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_11 моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню у розмірі по 16 000 грн. кожному.

При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

Відповідно до статті 118 Кримінального-процесуального кодексу України витрати на правову допомогу є складовою частиною процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої статті 120 Кримінального-процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до статті 124 Кримінального-процесуального кодексу України визначено принцип розподілу судових витрат, згідно із яким у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як встановлено судом, ОСОБА_11 та Адвокатське об`єднання «Лідер» уклали 22 грудня 2018 року договір про надання правової допомоги № 180-К, невід`ємною частиною якого є додаткова угода № 1 від 25 грудня 2018 року. Відповідно до копій фінансових документів, наданих представником потерпілих, потерпілим ОСОБА_11 , а також потерпілою ОСОБА_12 за дорученням ОСОБА_11 , було здійснено оплату послуг за правову допомогу згідно до договору № 180-к від 22 грудня 2018 року на загальну суму 13000 грн.

Таким чином, вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 витрат на правову допомогу підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 13000 грн.

Стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати за проведення: судово-медичної експертизи № 1750/Е у розмірі 1796,90 грн.; судово-медичної експертизи № 1751/Е у розмірі 1796,90 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винною за ч.1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008) і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 21045 (двадцять одна тисяча сорок п`ять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати за проведення судово-медичної експертизи № 1750/Е у розмірі 1796,90 грн.; судово-медичної експертизи № 1751/Е у розмірі 1796,90 грн., на користь держави.

Речові докази автомобіль «КІА РІО» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_2 повернути у розпорядження власника; мотоцикл марки «Джіанше» д.н.з. НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_11 повернути у розпорядження власника; відеозапис з обставинами ДТП залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0008117.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1