Єдиний унікальний номер 448/277/18
Провадження № 1-кп/448/5/21
В И Р О К
Іменем України

04.08.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 0000807 від 31 грудня 2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська, Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, востаннє судимого 27.02.2015 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.122, ст.71 КК України до 4-ох років позбавлення волі (покарання відбув повністю),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України,

учасники справи:
прокурорка ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
та його захисник-адвокат ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що 30.12.2017 року близько 19:00-20:00 год., ОСОБА_4 , і особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на автобусній зупинці, що в м.Мостиська, вул.Шевченка, 145, Львівської області, запропонували ОСОБА_6 , підвезти такого до центральної частини м.Мостиська, на що такий погодився. Доїхавши до центральної частини міста автомобіль не зупинився, а продовжив свій рух в напрямку вул.Я.Мудрого, тоді ОСОБА_6 , звернувся до ОСОБА_4 , та попросив зупинити автомобіль, на що останній відповів, що вони їдуть до нього додому.

Перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, із хуліганських спонукань, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, виказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на грубе порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, під час виникнення конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , на прохання останнього, подав відрізок полімерної труби, якою ОСОБА_4 безпричинно почав наносити удари по різних ділянках тіла ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, силою вивели ОСОБА_6 , на подвір`я, де особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за вказівкою ОСОБА_4 , взяв лопату і вони подались вглиб господарства, наголошуючи при цьому, що вчинять розправу над ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_4 звернувся до особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та наказав останньому нанести ОСОБА_6 , удар лопатою по голові. Тоді особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, безпричинно наніс ОСОБА_6 , один удар лопатою по голові ззаду. ОСОБА_6 почав просити особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_4 , щоб останні припинили свої протиправні дії та відпустили його. На слова та прохання ОСОБА_6 , вказані особи не реагували, а продовжували свої протиправні дії. Вказані хуліганські дії тривали впродовж тривалого часу (більше однієї години), та супроводжувалась нанесенням потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень в різні ділянки тіла.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілий ОСОБА_6 , отримав численні тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох ран на голові, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синців та саден на тулубі та кінцівках, крововиливу на слизовій верхньої губи, рани на долонній поверхні правої кисті, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Він же, 30.12.2017 року, близько 21:00 год., знаходячись на території господарства, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час вчинення разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, хуліганських дій відносно ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи прямий умисел на заподіяння ОСОБА_6 , тілесного ушкодження середньої тяжкості, наніс ОСОБА_6 один удар ногою по кисті лівої руки, внаслідок чого такий відчув різку біль у місці нанесення удару. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому фаланги першого пальця лівої кисті, який відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2021 року виділені в окреме провадження матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

У відповідності до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні 05.07.2021року обвинувачений ОСОБА_4 , вину у інкримінованих йому злочинах визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що 30.12.2017 року, у вечірній час, разом із особою на ім`я ОСОБА_9 їхали автомобілем в напрямку м.Мостиська. Проїжджаючи автобусну зупинку, що в м.Мостиська, вул.Шевченка, 145, Львівської області вони побачили потерпілого і зупинились, щоб підібрати такого, на що останній погодився. Сівши у автомобіль між ними зав`язалась розмова. Так вони доїхали до його господарства. Перебуваючи у його господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема у приміщенні будівлі, між ним, його другом і потерпілим виник словесний конфлікт, котрий переріс в подальшому у сутичку, під час якої він та ОСОБА_9 завдали численних ударів по тілу потерпілого, внаслідок яких такий втратив свідомість. Згодом він та ОСОБА_9 вивели потерпілого з приміщення будинку, та почали надалі наносити лопатою тілесні ушкодження потерпілому по голові, від яких такий втрачав свідомість. Згодом він нацькував свою собаку на потерпілого. Окрім цього, також зазначив, що ногою завдав удар потерпілому по лівій руці. Даний конфлікт тривав близько години. Зазначив, що вказаного дня вживав спиртне, та перебував у стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому щиро розкаюється. Просив суд його суворо не карати. Обіцяє виправитись і в подальшому вести законослухняний спосіб життя.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи свого підзахисного. Погодився з видом покарання, який просить прокурор, однак вважає, що до його підзахисного слід застосувати дію ст.75 КК України, та надати ОСОБА_4 , випробувальний термін.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 , своєї вини, у вчинених ним злочинах, його вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами:
- витягом з ЄРДР №0000807, з якого відомо, що 30.12.2017 року близько 20:00 год., у господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, побили ОСОБА_6 , чим своїми діями завдали такому тілесні ушкодження;

- заявою ОСОБА_6 від 31.12.2017 року, в якій такий просить прийняти міри до невідомих осіб, котрі 30.12.2017 року, близько 22:00 год. завдали йому тілесних ушкоджень;

- висновком експерта №02/2018 від 31.12.2018 року, з якого відомо, що у гр. ОСОБА_6 1977р.н. при судово-медичному огляді та згідно медичних документів виявлено закритий перелом фаланги першого пальця лівої кисті, який утворився від контакту з тупим предметом, відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; чотири рани на голові, які виникли від контактів з тупими предметами з малою контактуючою поверхнею, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синці та садна на тулубі та кінцівках, крововилив на слизовій на верхньої губи, рану на долонній поверхні правої кисті, які утворилися від дії тупих предметів, кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Зокрема, рана на правій долоні та синець і садно на лівій гомілці могли виникнути від дії зубів тварини. Перелічені ушкодження могли утворитися 30 грудня 2017 року, судово-медичних даних про їх утворення при падінні з висоти власного зросту немає. На тілі ОСОБА_6 , не менше 20-ти прикладань сили;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03.02.2018 року та фототаблиці до вказаного протоколу;

- даними протоколу обшуку від 03.02.2018 року та відеозапис до вказаного протоколу;

- даними протоколу огляду одягу потерпілого ОСОБА_6 від 02.01.2018 року та фото таблицею до такого;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 30.12.2017р. перебував на автобусній зупинці що в м.Мостиська, вул.Шевченка, 145, Львівської області, коли до нього під`їхав автомобіль, та один із молодиків запропонував підвезти додому, на що він погодився. Сівши у автомобіль, він побачив там обвинувачених, яких до того не знав. Між ним і вказаними особами зав`язалась розмова. В подальшому вказані особи завезли його у господарство одного з обвинувачених, зокрема господарство ОСОБА_4 , а не до його домогосподарства. У господарстві ОСОБА_4 , між ним і обвинуваченими виник словесний конфлікт, котрий в подальшому переріс у сутичку, в ході якого обвинувачені завдали йому численних тілесних ушкоджень в різні ділянки тіла, від яких він втратив свідомість. Зазначав, що удари йому завдавали руками, ногами, а також лопатою. Даний конфлікт тривав близько години. Вказував, що обвинувачений ОСОБА_4 , не вибачився перед ним за вчинене, та не відшкодував заподіяної шкоди.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка безпосередньо в судовому засіданні розказала, що знайома з ОСОБА_6 30.12.2017 року вони з потерпілим їхали маршруткою. Потерпілий ОСОБА_6 вийшов на автобусній зупинці, що за адресою: АДРЕСА_2 вийшов із маршрутного таксі, а вона подалась додому. Згодом вона дізналась, що вказаного дня її друга потерпілого ОСОБА_6 , побили двоє невідомих осіб. Зазначала, що провідувала потерпілого в медичному закладі, де такий повідомив її, що коли він перебував на автобусній зупинці, до нього під`їхав автомобіль з невідомими особами, які запропонували підвезти додому. Однак вказані особи завезли його не додому, а в господарство обвинуваченого ОСОБА_4 , де сильно побили.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 30.12.2017 року перебував на чергуванні у Мостиській КЦРЛ. Коли закінчував зміну, то двоє невідомих молодиків привели потерпілого, який був весь у крові, та мав численні рани в ділянці голови. Оскільки збирався додому, то передав потерпілого лікарю ОСОБА_12

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 30.12.2017 року перебував на чергуванні у Мостиській КЦРЛ. У нічний час двоє невідомих осіб привели потерпілого, який мав численні рани. В подальшому потерпілого помістили в хірургічне відділення. Вказував, що на питання до потерпілого, хто його побив, такий не зміг відповісти, оскільки нічого не пригадував. Зазначав, що у потерпілого була закрито черепно-мозкова травма, множинні садна, тощо.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 30.12.2017 року перебував у Мостиській КЦРЛ, коли побачив, як двоє молодиків вели особу віком близько 40 років до лікаря, оскільки той був весь у крові. На запитання що сталось, вказані особи відповіли, що знайшли потерпілого на узбіччі, неподалік поліклінічного відділення медичного закладу, що по вул. Я.Мудрого, у м.Мостиська, Львівської області. В подальшому він запитав потерпілого, що з таким сталось, на що останній відповів, що його побили ті особи. які привели у медичний заклад. При цьому потерпілий вказував, що його били лопатою, а також на нього цькували собаку. Про вказане він негайно доповів у Мостиське відділення поліції.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 30.12.2017 року, у нічний час до нього зателефонував ОСОБА_4 , і запитав чи він може доставити особу в лікарню. Через декілька хвилин він під`їхав автомобілем до господарства ОСОБА_4 . Окрім останнього, там також перебував його друг ОСОБА_15 , а також невідома йому особа, яка була у крові. Надалі вони завели невідому особу у автомобіль, та повезли у медичний заклад. Вказував, що повели у лікарню потерпілого обвинувачені, а він перебував у автомобілі. Зазначав, що на його питання, що трапилось з потерпілим, обвинувачені йому повідомили, що такого збив автомобіль.

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що 31.12.2017 року проводив огляд потерпілого ОСОБА_6 . Зазначив, що у його висновку від вказаного числа зазначено тілесні ушкодження, які були у потерпілого, та від чого такі тілесні ушкодження могли виникнути. Покликався на те, що на тілі потерпілого було не менше 20 ран, в тому числі такі могли виникнути і від укусу тварини, і від нанесення удару по голові лопатою, тощо.

- показаннями ОСОБА_8 - особи, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, який підтвердив обставини наведені обвинуваченим ОСОБА_4 , в судовому засіданні щодо побиття потерпілого ОСОБА_6 30.12.2017 року, у вечірній час, у його господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- висновком судово-психіатричної експертизи №78 від 14.02.2018 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 , на даний час психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_4 також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

- висновком спеціальної медичної наркологічної комісії від 14.02.2018 року за №20, з якого відомо, що щодо громадянина ОСОБА_4 , 1986р.н. не рекомендовано застосовувати ст.96 КК України;

- свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в судовому засіданні відмовилися від дачі пояснень в порядку ст.63 Конституції України.

Показання вказаних свідків, які надавались ними у судових засіданнях є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого ОСОБА_4 , в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище фактичних обставин.
Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При розгляді вказаного кримінального провадження, судом всім учасникам провадження було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були допитані всі заявлені свідки та вирішені заявлені клопотання.

Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення стороною захисту, під час судового розгляду суду не надано.

Судом встановлено, що всі докази, які були досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

В силу вимог ст.ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , доведеною у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України, - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Також суд знаходить і доведеною винність ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України є нетяжкими злочинами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України. є повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.67 КК України, - є вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що такий раніше неодноразово судимий, вчинив нетяжкі злочини, позитивно характеризується за місцем свого проживання, де проживає з матір`ю ОСОБА_19 , братом ОСОБА_20 , дідусем ОСОБА_18 і бабусею ОСОБА_17 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є особою молодого віку, його поведінку до, під час та після вчинених кримінальних правопорушень, а також думку потерпілого ОСОБА_6 , котрий просив про реальну міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на те, що такий не вибачився за вчинене та не надав жодної матеріальної допомоги після вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50,65 КК України за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі та за ч.2 ст.296 КК України також у виді обмеження волі, в межах санкцій зазначених статей КК України.

Остаточне покарання слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначивши покарання ОСОБА_4 , у виді обмеження волі.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, а також враховуючи думку прокурорки, і думку потерпілої особи, які просять призначити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 покарання пов`язане з реальним обмеження волі, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , можливе лише при умові застосування визначеного покарання реально.

Суд вважає що зазначене покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та таким що цілком відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, розміру завданої шкоди та особі обвинуваченого.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ст.69 КК України, суд не вбачає.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов Яворівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_4 , третя особа, - Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, про: стягнення витрат понесених лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілої особи у розмірі 1532 грн. 15 коп.

Відповідно до ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.

Розглядаючи цивільний позов прокурора, суд дійшов такого.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди

Згідно із положеннями ч.1 ст.1206 ЦК України Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_21 були завдані тілесні ушкодження, у зв`язку із чим останній перебував на лікуванні в КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області. Вартість витрачених коштів на стаціонарне лікування ОСОБА_6 , склала 1532 грн. 15 коп.

Згідно з положеннями ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи те, що лікування потерпілого ОСОБА_6 , проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності; вказані витрати є документально підтвердженими, суд вважає, що цивільний позов Яворівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_4 , третя особа, - Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, про: стягнення витрат понесених лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілої особи, - підлягає задоволенню, з наведених вище мотивів та підстав.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав застосовувати до вступу вироку в законну силу, з огляду на відсутність клопотання про застосування такого зі сторони обвинувачення.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , необхідно рахувати з моменту (часу) звернення вироку до виконання та його затримання.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 КК України та частиною 2 статті 296 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі;

- за ч.2 ст.296 КК України - 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців обмеження волі.

Згідно із вимогами ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.2 ст.296 КК України, шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців обмеження волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , до набранням вироком законної сили, не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов Яворівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_4 , третя особа, - Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, про: стягнення витрат понесених лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілої особи, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська, Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, - 1532 (однієї тисячі п`ятсот тридцять дві) гривні 15 коп. заподіяної внаслідок кримінальних правопорушень шкоди.

Речові докази: куртка, светр та штани з ременем, котрі знаходяться в камері схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області (квитанція №000082), повернути його законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 .

Речові докази: дві штикові лопати, котрі знаходяться в камері схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області (квитанція №000083), - знищити.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженні №0000807 відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 04.08.2021 року.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили "___" ______________ 20____ р.

Суддя ОСОБА_1