Справа №589/251/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/877/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 11 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000995 від 25 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

До суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 звернувся прокурор у кримінальному провадженні.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2021 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 11 червня 2021 року, включно з утриманням в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апелянт звертав увагу на те, що продовжуючи відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що він може перешкоджати встановленню істини у справі шляхом залякування потерпілих, вчинювати нові злочини та не виконувати покладені на нього обов`язки, проте суд не розглянув альтернативного запобіжного заходу такого як домашній арешт з із застосуванням електричних засобів, і такий запобіжний захід нічим, на думку обвинуваченого, не відрізняється від тримання під вартою.

Вказував, що застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту позбавить його можливості пересуватися, вчиняти нові злочини та залякувати потерпілих, чого він ніколи не вчиняв.

Наголошував обвинувачений ОСОБА_5 і на тому, що він зобов`язується виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

До початку апеляційного перегляду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність. Від прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду апеляційної скарги без його участі, також надійшли заяви про здійснення судового розгляду у їх відсутність, а тому враховуючи, що від усіх учасників надійшли заяви, на підставі ст. 406 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі обвинуваченого, його захисника та прокурора, у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000995 від 25 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватись від суду, перешкодити встановленню істини у справі шляхом залякування потерпілих, вчинити нові злочини, та не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений раніше судимий, має не зняті та не погашені судимості в передбаченому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, може продовжити переховуватись від суду, оскільки 17.11.2020 року в рамках даного кримінального провадження вже був оголошений в державний розшук, крім того, на розгляді в Шосткинському міськрайонному суді знаходяться чотири обвинувальні акта відносно ОСОБА_5 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, які є тяжкими злочинами, непрацевлаштований, не має постійного джерела прибутку, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що не можуть бути задоволені вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 стовно зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані ОСОБА_5 обставини стосовно того, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту нічим, на думку обвинуваченого, не відрізняється від тримання під вартою, не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки зазначених ОСОБА_8 доводів не достатньо для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно нього.

Безпідставними на переконання колегії суддів є і твердження апеляційної скарги стосовно того, що суд не розглянув можливості обрання відносно нього альтернативних видів запобіжного заходу, оскільки вказані доводи спростовуються текстом ухвали судді, в якій зазначено, що альтернативні запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 11 червня 2021 року, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4