Справа № 740/3830/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/231/21
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000838 від 13 серпня 2020 року, за апеляційними скаргами заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 грудня 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 06 липня 2020 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, за сукупністю злочинів призначене покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано покарання за попереднім вироком та визначено до відбуття покарання у виді 3 років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 6 535 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що

1) 02 березня 2020 року, близько 19 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно викрав речі, що належали ОСОБА_10 , чим завдав матеріальну шкоду на суму 298,39 грн.

2) 06 квітня 2020 року, близько 21 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник у господарське приміщення, яке використовувалося як сховище, домогосподарства по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно викрав речі, що належали ОСОБА_11 , чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 3 725,29 грн.

3) 30 серпня 2020 року, близько 21 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_3 , де з господарських приміщень таємно, повторно, викрав речі, що належали ОСОБА_12 , чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 551 грн.

4) У цей же день, у нічний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, через паркан проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_3 , де з подвір`я та господарських приміщень таємно, повторно, викрав речі, що належали ОСОБА_13 , чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 5 206,65 грн.

5) На початку жовтня 2020 року в невстановлений день, у нічний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, через хвіртку проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_1 , де через вхідні двері проник до приміщення сараю, звідки таємно, повторно викрав речі, що належали ОСОБА_14 , чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 1 245 грн.

6) У середині жовтня 2020 року, у невстановлений день, у нічний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, через хвіртку проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_1 , де через вхідні двері проник до приміщення сараю, звідки таємно, повторно викрав речі, що належали ОСОБА_14 , чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 2 539,72 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію діянь та фактичних обставин справи, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, виключити з резолютивної частини вироку посилання суду щодо призначення покарання на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 06 липня 2020 року та вважати ОСОБА_6 засудженим до 4 років позбавлення волі.

Аргументує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

06 липня 2020 року вироком Ніжинського міськрайонного суду ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі.

У даному кримінальному провадженні епізоди викрадення майна у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачений вчинив до постановлення вироку 06 липня 2020 року, а шість епізодів злочинної діяльності, які мають спільну кваліфікацію за ч. 3 ст. 185 КК України, після постановлення вищевказаного вироку.

З урахуванням вимог законодавства суд повинен був призначити одне покарання за ч. 3 ст. 185 КК України по усіх епізодах, а потім за правилами ст. 71 КК України. Положення ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України суд фактично застосував до окремих епізодів з однаковою кваліфікацією, що суперечить вимогам кримінального закону про призначення покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, вказуючи окрім порушення вимог кримінального закону при призначенні покарання, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину вироку, чим порушена гласність судового процесу, що викликало сумніви у справедливості процесу в цілому, і ухваленого рішення зокрема.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 спочатку просив пом`якшити покарання, застосувати положення ст. 69 КК України та зважити на те, що він повністю визнав свою провину у вчиненні злочинів, розрахувався з потерпілими, які не мають до нього жодних претензій.

У клопотанні, поданому безпосередньо на адресу апеляційного суду, яке є фактичною зміною поданої апеляційної скарги, просить вирок суду скасувати та повернути матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вказує на те, що інкримінованих злочинів, як за вироком від 06 липня 2020 року, так і у даному провадженні він не вчиняв.

В апеляційні скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати через його незаконність та необґрунтованість, вважає, що ОСОБА_6 має бути призначене більш м`яке покарання, у зв`язку зі щирим каяттям останнього, активним сприянням ОСОБА_6 у розкритті кримінальних правопорушень та поверненням викраденого майна.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності обставин, які суттєво зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення або свідчать про активну допомогу особи у розкритті правопорушення. Такі обставини у даному проваджені щодо ОСОБА_6 встановлені, але належним чином не були враховані судом при призначенні покарання, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг про скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду, через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильність засудження через непричетність обвинуваченого до інкримінованих йому правопорушень, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції з підстав, наведених в доповненні та в основній апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вирок суду проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження, як того вимагають положення ч. 1 статті 376 КПК України.

Судячи з журналу судового засідання та аудіо запису судового засідання від 30 грудня 2020 року, після виходу з нарадчої кімнати головуючим було проголошено вступну та резолютивну частини вироку, що є грубим порушенням вимог ст. 376 КПК України.

Проголошення судового рішення - обов`язкова дія суду. Навіть якщо судовий розгляд відбувся у закритому судовому засіданні, судове рішення проголошується прилюдно з пропуском інформації, для дослідження якої проводилося закрите судове засідання та яка на момент проголошення судового рішення підлягає подальшому захисту від розголошення.

Проголошення вироку полягає у зачитуванні його повного тексту. Не можна проголосити лише окремі його частини (наприклад, резолютивну частину) або не проголошувати певні обставини тощо.

Проголошенням вироку та роз`ясненням його змісту реалізовуються конституційне положення, що визначене як основна засада судочинства гласність судового процесу.

Гласність і відкритість кримінального провадження в судах усіх інстанцій є важливою умовою неупередженого, всебічного і повного дослідження обставин кримінального правопорушення та ухвалення на цій основі законного, обґрунтованого і справедливого рішення. Така засада спонукає суддів та інших учасників судового розгляду добросовісно реалізовувати права та виконувати свої професійні обов`язки, суворо дотримуватись правил судочинства, етики взаємин між учасниками розгляду.

З огляду на процесуальні порушення, допущені судом, наявні усі підстави вважати, що мотивувальна частина вироку була складена поза межами нарадчої кімнати і відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, це розцінюється як істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Призначаючи покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України, суд не звернув уваги на загальні засади призначення покарання. В силу ч. 1 ст. 70 КК України, суд призначає основне і додаткове покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо. Окремо призначається покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, що передбачено ст. 68 КК України. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Усі шість епізодів, інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, мають кваліфікацію за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно за правилами ч. 4 ст. 70 КК України покарання не може призначатися, одна кваліфікація та одна санкція частини статті.

При новому розгляді справи, суду необхідно виконати вимоги кримінального та кримінально-процесуального законодавства, перевірити заперечення сторони захисту проти обвинувачення та суворості покарання, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_6 у цьому провадженні не обирався. Він перебуває під вартою як засуджений, що відбуває покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2020 року, яким за ч. 1 ст. 263 КК України йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі, а тому відсутні підстави для обрання чи продовження запобіжного заходу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16