Провадження №1-кс/523/1086/21
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

17 березня 2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0002605 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 від 12.03.2021 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
15.03.2021 року до Суворовського районного суду м.Одеси від прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 надійшло клопотання про арешт майна, за яким 08.09.2020 року о 17:45 годині ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1 , по вул.Чорноморського козацтва 141 в м.Одесі, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на стовп та виїхав на трамвайні колії, внаслідок чого вказаний водій та потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали відповідні тілесні ушкодження, з якими були доставлені до КНП «МКЛ №1» й «Інто-Сана», відповідно.
Як слідує з клопотання, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0002605 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а у внесеному клопотанні прокурор ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на транспортний засіб автомобіль «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ГАЗТОРГ».

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що (з клопотання-дослівно) «…автомобіль…має істотне значення для досудового розслідування та може бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на даний автомобіль із тимчасовим позбавленням права на його відчуження та розпорядження ним, адже в іншому випадку водієм даного автомобіля або ж іншими сторонніми особами, що будуть мати до нього доступ можуть приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити чи передати будь-кому іншому вказаний транспортний засіб, або ж пошкодити будь-які його елементи рульової гальмівної чи іншої систем даного автомобілю з метою зміни результатів судової експертизи технічного стану даного автомобілю, яку призначено 09.09.2020…», а «…метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.
В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За ст.132 вказаного Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Згідно зі ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 вказаного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Разом із тим, за змістом ст.ст.36, 37, 110 КПК України, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим означеним Кодексом вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Однак, матеріали означеного клопотання не містять постанови про призначення (визначення) групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002605 що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування цього кримінального провадження, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які не мають на те законних повноважень.
Тотожну правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22.02.2021 року (справа №754/7061/15, провадження №51-4584 кмо 18).
Необхідно також зауважити на тому, що клопотання прокурора ОСОБА_6 від 23.02.2021 року про арешт майна у цьому кримінальному провадженні №0002605, було повернуто вказаному прокурору за ухвалою слідчого судді від 26.02.2021 року, у зв`язку з невідповідністю клопотання вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, але викладені в цій ухвалі недоліки прокурором ОСОБА_2 належним чином не усунуті, виходячи з нижчевикладеного.
Так, всупереч приписам ч.3 ст.132 КПК України матеріали клопотання вчергове не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 зазначеного Кодексу певній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні.
Крім того, пропонуючи слідчому судді накласти арешт на наведене у клопотанні майно, із забороною відчуження та розпорядження цим майном, прокурором ОСОБА_2 належним чином не наведено обставин у контексті ч.11 ст.170 КПК України, які підтверджують, що їх незастосування призведене до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі майна.
Наряду з викладеним, прокурором ОСОБА_2 не зазначено будь-яких відомостей, зокрема, контактної інформації власника транспортного засобу, на який пропонується накласти арешт, що у контексті ч.1 ст.172 КПК України унеможливлює належне сповіщення вказаної особи про дату, час й місце судового засідання та його участь під час розгляду означеного клопотання, що з урахуванням наведеного вище перешкоджає судовому розгляду зазначеного клопотання та обумовлює необхідність його повернення.
Слід відзначити, що дотримуючись положень ст.94 КПК України щодо оцінки доказів у сукупності та взаємозв`язку при прийнятті процесуального рішення, слідчий суддя вважає, що незважаючи на запропоновану в означеному клопотанні мету накладення арешту на майно і наявність постанови про визнання предметів речовими доказами та залучення до матеріалів кримінального провадження, про арешт яких йдеться у клопотанні, наведені вище обставини не уявляють достатніх підстав для розгляду цього клопотання по суті, адже в іншому випадку поставить під сумнів законність судового рішення та дотримання завдань і засад кримінального провадження під час досудового розслідування.

Аналогічні висновки містяться в Розділі 1, п.6 Розділу 2.5 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 клопотання про арешт майна є необґрунтованим й безпідставним, зміст якого до того ж не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та процесуальні повноваження вказаного прокурора не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, внаслідок чого і у контексті ст.ст.132, 172 цього ж Кодексу слідчий суддя доходить висновку про повернення клопотання до зазначеної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.2-3, 9, 13, 26, 36-40, 110, 132, 167, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2 від 12.03.2021 року, подане у кримінальному провадженні №0002605 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1