ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали судового провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 листопада 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Карильське, Коропського району Чернігівської області, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, інваліда І групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
в режимі відео-конференції з Очаківським Міськрайонним судом Миколаївської області
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання - скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо він протягом одного року від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за залучення експерта у сумі 1 884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок на користь держави.

Вирішено питання щодо речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 є інвалідом першої групи, про що зазначено у вступній частині вироку суду, відтак покарання у виді обмеження волі, відповідно до приписів ч.3 ст. 61 КК України, до нього не може бути застосовано.

Вказує, що суд застосував закон, який не підлягав застосуванню і призначив ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі, звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням, поклавши передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, які для ОСОБА_6 через стан здоров`я є важкими для належного виконання.

Вважає, що для досягнення мити покарання, покарання у виді штрафу буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 у квітні 2019 року, більш точної дати та часу встановити не представилось можливим, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, перебуваючи на автодорозі по АДРЕСА_1 , знайшов згорток, в якому знаходилися насіння (зерна) рослини роду конопель в кількості 6 одиниць, які в подальшому посіяв на своїй присадибній ділянці домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого зірвав зростаючий на території вказаного домоволодіння один кущ рослини роду конопель, який розділив на дві частини: одну висушив та подрібнив шляхом перетирання, тим самим виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс вагою у перерахунку на висушену речовину 13,1 г, а другу частину куща вагою 9,7007 г залишив з метою висушення на дереві свого домоволодіння. Крім того, ОСОБА_6 власноручно зробив пристрій для вживання наркотичного засобу каннабісу, що складається з фрагменту полімерної пляшки та металевої каструлі. Внаслідок систематичного вживання ОСОБА_6 наркотичного засобу на стінках полімерної пляшки утворився особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт каннабісу загальною масою у перерахунку на висушену речовину 0,6011 г. Вищевказаний наркотичний засіб масою 22,8007 г та екстракт каннабісу у кількості 0,6011 г обвинувачений незаконно зберігав за вказаною вище адресою до 22 жовтня 2019 року, коли цей наркотичний засіб було вилучено під час обшуку його домоволодіння.

Дії ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, а саме у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, сумнівів не викликають, ніким не оспорюються і в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є інвалідом I групи (а.с.112) Суд цю обставину залишив поза увагою і у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду.

Крім того, слід врахувати, що з 01.07.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018р. №2617-VIII, яким змінено санкцію ч.1 ст. 309 КК України.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбували покарання, але мають судимість.

Відтак до ОСОБА_6 , який вчинив злочин у період з квітня 2019 року до 22.10.2019р., підлягає застосуванню санкція ч.1 ст. 309 КК України в частині розміру покарання у виді штрафу в редакції Закону від 15.04.2008р.

При цьому, оскільки зазначене покарання належить виконувати реально, що погіршує становище обвинуваченого, який оскаржуваним вироком звільнений від відбування покарання з випробуванням, то вирок підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку відповідно до ч.1 ст.421, ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 420, 421, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 листопада 2020р. стосовно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: