УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року

м. Київ
справа № 1-2/1999
провадження № 51 6452 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року,
встановив:
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вироком Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року ОСОБА_4 засуджено за п. «а», п. «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року, із застосуванням ст. 42 КК України, до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
ОСОБА_4 виправдано за ч. 3 ст. 193, ст. 208, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочинів.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року щодо ОСОБА_4 змінено. Призначене останньому покарання за п.п. «а», «г» ст. 93 КК України 1960 року у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
На підставі ст. 42 КК України 1960 року постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів п.п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року повернуто заяву ОСОБА_4 з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року щодо нього в порядку виключного провадження як таку, що належить розглядати у суді першої інстанції.
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустим помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого ч. 3 цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначається найменування суду, до якого подається заява про перегляд.
Як убачається з копій наданих рішень, Вінницький обласний суд, ухвалюючи вирок 16 червня 1999 року щодо ОСОБА_4 , діяв як суд першої інстанції в силу повноважень, передбачених КПК України 1960 року.
У зв`язку з прийняттям у 2012 році нового КПКУкраїни, апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції і наразі позбавлені можливості здійснювати кримінальне провадження про перегляд за виключними обставинами вироків, поставлених ними як судами першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 466 КПК України і ухвалювати рішення, передбачені ст. 467 КПК України.

Таким чином, вирішення Вінницьким апеляційним судом на підставі положень КПКУкраїни в редакції 2012 року питань, пов`язаних із переглядом вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року, постановленого ним у порядку КПК 1960 року як судом першої інстанції, за виключними обставинами, суперечить правилам інстанційної підсудності, визначеними ст. ст. 33 і 463 КПК України.

Так, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що заяву ОСОБА_4 з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року в порядку виключного провадження, згідно положень ч. 1 ст. 466 КПК України, належить розглядати у місцевому суді першої інстанції, а саме, Вінницькому міському суді Вінницької області, а тому суд обгрунтовано не відкрив провадження за його заявою та на підставі ст. ст. 429, 464 КПК України повернув її останньому.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 про те, що ухвала суду апеляційної інстанції винесена з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, повертаючи заяву ОСОБА_4 з клопотанням про поновлення строку, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3