ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/494/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0003194 від 02.05.2019 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, неодруженого, із вищою освітою, працюючого в ТОВ «Аква Діс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 звинувачується в тому, що 01.05.2019 р., повертаючись ввечері додому, він проходив подвір`ям житлового будинку АДРЕСА_3 , де помітив припаркований біля одного з під`їздів автомобіль марки «Mercedes-Benz» GLE д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме дзеркальних елементів бічних дзеркал заднього виду вищевказаного автомобіля, так як ОСОБА_5 був обізнаним щодо високої вартості частин на автомобілі цього класу.
Визначивши для себе план злочинних дій щодо викрадення вищевказаного майна, ОСОБА_5 прийшов додому, маючи на меті дочекатись нічної пори доби, щоб запобігти можливому викриттю своїх дій з боку випадкових свідків.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , о 03 год. 49 хв. 02.05.2019 р. вийшов з дому та направився до вищевказаного автомобіля «Mercedes-Benz», дзеркальні елементи якого попередньо обрав в якості об`єкта злочинного посягання, а саме: до подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Далі ОСОБА_5 , розраховуючи, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Mercedes-Benz» GLE д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, де з правого та лівого бічного дзеркала від`єднав дзеркальні елементи, що належать ОСОБА_6 , які сховав до кишень власного одягу, та із викраденим майном при собі, пішов додому.
Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 25170 грн. 54 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не визнав та суду пояснив, що він проживає у будинку АДРЕСА_3 та в ніч з 01.05.2021 р. на 02.05.2019 р. зі своєї квартири він не виходив та крадіжок дзеркал з автомобіля не вчиняв. Про викрадення дзеркал з належного потерпілій автомобіля він дізнався від працівників поліції, які безпідставно його затримали, а в подальшому відносно нього безпідставно було розпочато досудове розслідування та інкриміновано вчинення крадіжки.
Захисник ОСОБА_4 просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в ході судового розгляду були безпосередньо досліджені судом.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що станом на 01.05.2019 р. в її користуванні перебував автомобіль «Mercedes-Benz» GLE д.н.з. НОМЕР_1 , який належить її подрузі. В цей день приблизно о 23-00 год. вона припаркувала вказаний автомобіль до будинку, де мешкала, за адресою: АДРЕСА_3 , а на наступний день вдень вона виявила відсутність бокових дзеркал на транспортному засобі. В подальшому на офіційній станції техобслуговування за її кошти на автомобіль були встановлені нові дзеркала.
Свідок ОСОБА_7 в ході судового розгляду пояснив, що навесні 2019 р. до Дарницького УП ГУНП у м. Києві, де він на той час працював, надійшов виклик про те, що за адресою: АДРЕСА_3 з транспортного засобу «Мерседес» були викрадені дзеркала. Він прибув на місце скоєння крадіжки та почав опрацьовувати зовнішні камери відеоспостереження. На відеозаписі з відеокамер він побачив особу, яка вночі вийшла з будинку та підійшла до автомобіля «Мерседес», після чого повернулась до будинку. В подальшому оперативними заходами було встановлено квартиру де мешкає вказана особа, яким виявився ОСОБА_5 . Ця особа була затримана за підозрою у скоєнні крадіжки дзеркал з автомобіля.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні також підтвердив що в травні 2019 р., він брав участь у виявленні та затриманні ОСОБА_5 , як особи, причетної до викрадення дзеркал з автомобіля «Мерседес» по вул. Гмирі, 16 в м. Києві. Зазначена особа була встановлена шляхом перегляду відеокамер зовнішнього спостереження, встановлених на місці, де було здійснено викрадення дзеркал.
Відповідно до ст. 85 КПК України- належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оцінивши показання потерпілої та свідків, суд визнає зазначені показання неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують обставин, які викладенні в обвинуваченні. Суд враховує, що ні потерпіла, ні свідки не бачили факт заволодіння ОСОБА_5 дзеркал з автомобіля, а оперативні працівники припустили, що до цього правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 після перегляду відеозапису, аналіз щодо належності якого в якості доказу буде наведений нижче.
Крім того, в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором було надано наступні письмові докази.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 02.05.2019 р. потерпіла ОСОБА_6 звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що в період часу з 20-00 01.05.2019 р. по 11-30 02.05.2019 р. за адресою: м. Київ, вул. Гмирі, 16 невідомий здійснив крадіжку бокових дзеркало з автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , який стоя напроти 1 під`їзду / а.с. 57/
Дослідивши даний доказ на предмет його належності, суд враховує, що в своїй заяві потерпіла не вказує на обвинуваченого, як на особу, яка заволоділа дзеркалами з автомобіля, який перебував в її користуванні, а зазначає, що крадіжку скоїла невідома їй особа, а тому вказаний доказ суд визнає неналежним доказом. /а.с. 57/.
В ході огляду місця події від 02.05.2019 р. була зафіксована ділянка місцевості по вул. Гмирі, 16 та автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було виявлено відсутність бокових дзеркал. В протоколі зазначено, що в ході огляду слідів виявлено не було та нічого не вилучалось. Отже даний протокол огляду місця події від 02.05.2019 р. суд також визнає неналежним доказом, оскільки цей протокол не містить відомостей про причетність ОСОБА_5 до заволодіння даними дзеркалами /а.с. 58-64/.
З рапорту оперуповноваженого ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 02.05.2019 р. вбачається, що під час особистого пошуку було встановлено, що невідомий чоловік, який вчинив крадіжку вкладишів дзеркал з автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с. 89/. Обговорюючи даний доказ на предмет його належності, суд враховує, що у рапорті працівником поліції не вказано яким чином було встановлено, що крадіжку вчинила саме особа, що проживає по АДРЕСА_2 (досудовим розслідуванням встановлено, що це ОСОБА_5 ). В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 також підтвердив, що він особисто не бачив, як ОСОБА_5 вчиняє крадіжку дзеркал, а лише встановив можливу причетність цієї особи до вчинення крадіжки після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження. Таким чином, зазначений доказ не є належним доказом вчинення ОСОБА_5 крадіжки, оскільки свідок ОСОБА_7 не був очевидцем вчинення таємного викрадення дзеркал з автомобіля «Мерседес», а причетність ОСОБА_5 була встановлена оперативним шляхом під час аналізу відеозапису.
З рапорту слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 вбачається, що 03.05.2019 р. був проведений обшук ОСОБА_5 , затриманого за підозрою у вчиненні крадіжки. На час проведення обшуку ОСОБА_5 встановлено відсутність у нього будь-яких особистих речей, майна, грошових коштів чи засобів зв`язку, заборонених речовин, інших предметів / а.с. 90/. Даний доказ суд визнає неналежним доказом, оскільки під час проведення особистого обшуку у ОСОБА_5 не було виявлено належного потерпілій ОСОБА_6 майна та цей рапорт не підтверджує причетність ОСОБА_5 до вчинення крадіжки.
З протоколу затримання від 03.05.2019 р. вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України у зв`язку із підозрою вчинення ним крадіжки дзеркал з автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 . Даний документ також не підтверджує наявності обставин, які викладені в обвинувальному акті, та спростовує покази допитаного свідка ОСОБА_7 , який в ході судового розгляду стверджував, що ОСОБА_5 після його затримання зізнався у скоєнні крадіжки дзеркал з автомобіля. В змісті протоколу ОСОБА_5 власноручно зазначив, що будь-яких злочинів він не вчиняв та вважає його затримання незаконним /а.с. 91-96/.
З наданого прокурором протоколу огляду відеозапису від 03.05.2019 р. вбачається, що на запит уповноваженого ВКП Дарницького УП ГУНП в м.Києві /а.с.73/, в порушення передбаченого законом порядку, було вилучено відеозапис з камер спостереження з буд. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . На даному відеозаписі зафіксована автостоянка біля під`їзду буд . АДРЕСА_3 , та переміщення невідомої особи. Також зафіксовано, що невідома особа виходить та заходить до буд. АДРЕСА_4 та переміщується по під`їзду, після чого заходить до ліфтової кабіни /а.с. 74-86/.
Також судом було досліджено надане прокурором експертне дослідження № 23-3/134 від 26.06.2019 р., з висновків якого вбачається, що у двох відеофайлах, наданих на дослідження та у порівняльних зразках ОСОБА_5 ймовірно зображена одна й та сама особа /а.с. 102-111/.
Дослідивши вказаний відеозапис та експертне дослідження на предмет їх належності в якості доказів, судом встановлено наступне. Так, судом встановлено, що на дослідженому відеозаписі зафіксоване переміщення невідомої особи біля під`їзду буд АДРЕСА_5 . Експертним шляхом не було встановлено, що особа, яка зафіксована впродовж усього часу відтворення відеозапису є однією і тією самою особою, та не було встановлено що цією особою був саме ОСОБА_5 . З дослідницької частини дослідженого висновку вбачається, що лише на двох зображеннях на відеозаписі була зображена особа, яка ймовірно могла бути ОСОБА_5 . Експерт зазначив, що кількість зовнішніх ознак зображеної на декількох фрагментах відеозапису особи достатня лише для ймовірного висновку про те, що у зображеннях №№ НОМЕР_2 та 7 (єдині фрагменти, придатні для аналізу) та у порівняльних зразках ОСОБА_5 зображена ймовірна одна й та ж сама особа. Експерт зазначив, що вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим через невисоку якість та роздільну здатність зображень, наданих на досліджень. Отже, на неналежність відеозапису та експертного дослідження № 23-3/134 в якості доказів, які судом досліджені в сукупності, вказують наступні обставини. По-перше, експертним шляхом не було встановлено, що зображена впродовж відеозапису особа є однією і тією самою особою. По друге, на придатних для ідентифікації зображеннях не було в категоричній формі встановлено, що на відеозаписі зображений саме ОСОБА_5 . По-третє, на двох єдиних придатних для ідентифікації зображеннях зафіксовано, як особа, схожа на ОСОБА_5 , лише заходить до будинку, а не перебуває біля транспортного засобу. Таким чином, вказані відеозапис та експертне дослідження відеозапису суд визнає неналежним доказом, оскільки вони жодним чином не підтверджують обставин, які викладені в обвинуваченні.
При цьому суд враховує наданий захисником ОСОБА_4 висновок експертного дослідження № 19/23/3/3-ЕД/19 від 06.06.2019 р., де експерт встановив непридатність для ідентифікації осіб, які зображені на відеозаписі з зовнішньої камери буд. АДРЕСА_3 . Зазначений висновок не лише не суперечить, а й підтверджує визнаний судом неналежним доказом висновок № 23-3/134, де експерт також зробив висновок про неможливість ідентифікації за фотознімком особи, яка перебувала поряд з автомобілем «Мерседес», в силу низької якості зображення.
Обговорюючи наданий прокурором висновок експерта щодо вартості викраденого майна, судом встановлено наступне. Так, з висновку вбачається, що експерт визначив ринкову вартість поданих на дослідження дзеркальних елементів з правого та лівого бічного дзеркала автомобіля «Мердседес» в сумі 23911 грн. Проте, суд не може визнати в якості належного доказу вказаний висновок, оскільки встановлена сума не відповідає сумі, яка зазначена в обвинувальному акті, де вказана сума матеріального збитку в розмірі 25170 грн. 54 коп., що суперечить висновку. По-друге, висновок експерта суперечить дослідницькій частині. Так, у висновках експерт зазначає що йому були надані на дослідження дзеркальні елементи з правого та лівого бічного дзеркала, проте в дослідницькій частині зазначено, що на дослідження було надано лише копію постанови слідчого. Крім того, експерт у висновку вивів середню вартість дзеркал, проводячи підбір в інтернет- магазинах, проте експерт не зазначив повний перелік інтернет -магазинів, де здійснювався пошуки аналогічних дзеркал та не зазначено вартість дзеркал у кожному з цих магазинів, а тому не є зрозумілим, яким чином експертом було визначено середню вартість дзеркал. Крім того, судом встановлено, що експерт ОСОБА_10 згідно офіційного реєстру не є атестованим судовим експертом. А тому, суд не може визнати вказаний ним висновок належним доказом. При цьому суд бере до уваги інший висновок, який був зроблений під час досудового розслідування, та складений атестованим судовим експертом ОСОБА_11 , а саме: висновок експерта № 13-1/928 від 19.06.2019 р. За наслідками виконання даного експертного дослідження експерт прийшов до висновку, що встановити ринкову вартість правого та лівого дзеркал-вкладишів бічних дзеркал автомобіля «Mercedes-Benz» GLE 400 2017 р. не видається за можливе у зв`язку із неможливістю ідентифікації /а.с. 212-214/. При цьому, у даному експертному дослідженні експерт зазначив, що оскільки дзеркала були придбані не у офіційному магазині, а через інтернет оголошення, тому неможливо встановити ринкову вартість цих дзеркал. Факт придбання дзеркал не у офіційного дилера підтверджений листом СП ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц» № 63/0502-10-02 від 03.03.2020 р. /а.с. 147/.
Таким чином, суду не було надано жодних належних доказів, які б доводили, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення майна.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз сукупності вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє суду зробити висновок про те, що зазначені докази, в силу їх неналежності, не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування не здобуто належних доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та стороною обвинувачення не надано, а судом відповідно не виявлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку з підстав недоведеності вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення та про необхідність у зв`язку з цим ухвалення виправдувального вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення.

Речові докази:
-лазерний диск з камер відеоспостереження з буд. АДРЕСА_3 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 5338 /п`ять тисяч триста тридцять вісім/ гривень 25 копійок віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1