Справа №:755/9306/20
Провадження №: 1-кп/755/140/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
підготовчого судового засідання

"03" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5
провівши в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2020 року за №0002930 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
02 липня 2020 року, в провадження Дніпровського районного суду м.Києва з Київської місцевої прокуратури №4 надійшло кримінальне провадження, внесене 30 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002930 щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.
02 липня 2020 року, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений акт отриманий головуючим суддею.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст.291 КПК України, крім того посилається на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, який слід продовжити, в тому числі посилається на відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Потерпіла в підготовче судове засідання неодноразово не з`явилась про день, час та місце підготовчого судового засідання повідомлялась, про причини неявки потерпілої суду не відомо.

Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного та закриття кримінального провадження в зв`язку з фактичною відмовою потерпілої ОСОБА_7 від підтримання обвинувачення у справі приватного обвинувачення, посилаючись на те, що даний обвинувальний акт було направлено до суду 30.06.2020 року, однак в жодне підготовче судове засідання, а саме: 14.07.2020 року, 06.08.2020 року, 22.09.2020 року, 20.11.2020 року, 07.12.2020 року, 18.01.2021 року та 03.03.2021 року потерпіла ОСОБА_7 не з`явилася, у зв`язку з чим її неявку слід вважати як фактичну відмову від обвинувачення. Крім того, захисник зазначила, що ОСОБА_5 було затримано 30.04.2020 року о 01 годині 29 хвилин, тобто станом на 03.03.2021 року він знаходиться під вартою (фактично позбавлений волі) 10 місяців та 4 дні. Згідно посилань захисту у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії. Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Захисник зазначила, що злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу. Також захисник вказала, що у цих випадках, які є винятковими засад публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій. Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження. Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством). Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом». Таким чином, аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні. Отже, позбавлення потерпілого під час судового провадження наявного в нього з початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення права на відмову від обвинувачення, шляхом звуження поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (виключення п. З ч. 1 ст. 477 КПК), не відповідатиме принципу правової визначеності як складової вимоги верховенства права. Так, законодавчі зміни в частині проваджень у формі приватного обвинувачення та, відповідно, обмеження права потерпілого на відмову від обвинувачення має базуватися на наданні можливості останньому передбачати наслідки своєї поведінки. Тобто, потерпілий, який ініціював провадження у справі приватного обвинувачення та вже набув права на відмову від обвинувачення, повинен мати чітке розуміння наслідку змін законодавчого регулювання щодо своїх прав, а саме він вправі буде відмовитися від обвинувачення з метою закриття такого провадження, у зв`язку з чим просила закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Разом з тим, адвокат зазначила, що у випадку, якщо суд не знайде підстав для закриття кримінального провадження та скасування запобіжного заходу обвинуваченому, просила суд повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому зазначене недійсне місце проживання потерпілої, крім того, вирішити питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 , який тривалий час утримується під вартою, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який, оскільки обвинувачений не має наміру ухилятися від кримінальної відповідальності, впливати на потерпілу, свідків у справі, працював, перебуває у цивільному шлюбі, має соціальні зв`язки.

Прокурор заперечив проти закриття кримінального провадження, зазначив, що формальна відмова потерпілої не є підставою для закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку прокурора, клопотання захисника та думку обвинуваченого, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Згідно з положеннями ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення особі відповідно до обвинувального акта, що є межами судового розгляду.
Обвинувальний акт повинен містити відомості, зазначені в ч.2 ст.291 КПК України, зокрема:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8)розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9)дату та місце його складення та затвердження.
В ході підготовки кримінального провадження до підготовчого судового засідання було встановлено, що зазначене в обвинувальному акті місце проживання потерпілої ОСОБА_7 є недостовірним.
Так, потерпіла ОСОБА_7 неодноразово викликалась судовими повістками за вказаною в обвинувальному акті адресою: АДРЕСА_3 в підготовче судове засідання, призначене на: 14 липня 2020 року о 12 годині 30 хвилин; 08 серпня 2020 року на 12 годину 30 хвилин; 22 вересня 2020 року на 12 годину 30 хвилин; 16 жовтня 2020 року на 12 годину 30 хвилин; 12 листопада 2020 року на 12 годину 30 хвилин; 08 грудня 2020 року на 13 годину 00 хвилин; 13 січня 2021 року на 13 годину 00 хвилин; 09 лютого 2021 року на 13 годину 45 хвилин; 03 березня 2021 року на 14 годину 00 хвилин.
Однак, в жодний з призначених для проведення підготовчого судового засідання днів потерпіла ОСОБА_7 до суду не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила, що стало підставою для неодноразового відкладення підготовчого судового засідання.
Крім того, ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 08 грудня 2020 року про надання Дніпровському управлінню поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві доручення на проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення місця знаходження (проживання) потерпілої ОСОБА_7 , із зазначенням адреси проживання потерпілої ОСОБА_7 належним чином не виконана.
Згідно з даними рапорту О/У ВКП Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 в ході виконання ухвали суду про доручення на проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення місця знаходження (проживання) потерпілої було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 двері квартири ніхто не відчинив, опитані мешканці під`їзду за вказаною адресою повідомили, що ОСОБА_7 давно орендувала квартиру та тривалий час не проживає за вказаною адресою, будь-якою інформацією про місце її теперішнього проживання та контактними даними сусіди не володіють. Також було проведено додаткові оперативно-розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_7 , однак вони не дали позитивного результату, у зв`язку з чим встановити знаходження ОСОБА_7 не виявилось можливим.
Відповідно до вимог ст.314 ч.2 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участі потерпілого.
Разом з тим, вищенаведене свідчить про те, що зазначене органом досудового розслідування в обвинувальному акті місце проживання потерпілої є недостовірним, що не відповідає положенням п.3 ч.2 ст.291 КПК України, якими встановлено вимоги до обвинувального акту. Поряд з цим, слід зазначити, що суд позбавлений можливості у передбачений законом спосіб та в передбаченому законом порядку належним чином повідомити потерпілу ОСОБА_7 про день, час та місце підготовчого судового засідання з роз`ясненням їй відповідних прав, в тому числі роз`яснити останній положення ст.477 КПК України, які визначають поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочатим лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зазначених у п.1 ч.1 ст.477 КПК України, а також право потерпілого підтримувати обвинувачення або ж відмовитись від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.
Наведе, свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, що як наслідок може потягти істотне порушення прав та законних інтересів потерпілої, що визначені положеннями ст.56 КПК України, яка в тому числі серед іншого протягом кримінального провадження має право бути повідомленою про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також під час судового провадження має бути бути завчасно проінформованою про час і місце судового розгляду.
Вищенаведене свідчить про порушення вимог кримінального процесуального кодексу України, а тому суд приходить до висновку про необхідність повернення прокурору на підставі ч.3 ст.314 КПК України обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування, як такого, що не відповідає вимогам закону.
Що стосується клопотання адвоката ОСОБА_4 про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з фактичною відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення та про скасування з цих підстав запобіжного заходу обвинуваченому, то з мотивів зазначених адвокатом в клопотанні, підстав на даній стадії для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 немає, в тому числі для скасування запобіжного заходу з неведених адвокатом підстав.

Вирішуючи клопотання прокурора про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до наступного.
Так, відповідно до положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

18 січня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва в черговий раз було продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 18 березня 2021 року (включно). При цьому, на виконання вищезазначених положень КПК України, судом серед іншого при прийняті рішення також було враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання у м.Києві, має цивільну дружину, раніше судимий, разом з тим, в рамках даного кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є потерпіла, що тривалий час не з`являться до суду, яку суд позбавлений можливості викликати в судове засідання за зазначеною в обвинувальному акті адресою, яка є недостовірною, що істотно впливає на розумність строків розгляду кримінального провадження, у якому обвинувачений утримується під вартою, поряд з цим наявні ризики у даному кримінальному провадженні продовжують існувати, які не були мінімізовані настільки, щоб дійти висновку про факт їх відсутності.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. «с» ст.5 Конвенції законним є арешт або затримання, здійснені з метою до провадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Такий же обов`язок покладає Кримінальний процесуальний закон на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Єлов проти України» №17283/02 від 06.11.2008 року наголосив, що після спливу певного проміжку часу судового розгляду навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою.

Крім того, відповідно до п.88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила ст.5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Враховуючи тривалість часу перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з 30.04.2020 року, дані про особу обвинуваченого, який має місце проживання у м.Києві, неофіційно працював, перебуває у цивільному шлюбі, має соціальні зв`язки, враховуючи неодноразові неявки потерпілої, що істотно впливає на розумність строків розгляду справи, у якій обвинувачений утримується під вартою, суд приходить до висновку, що необхідність у застосуванні виняткового запобіжного у виді тримання під вартою, що був застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , на даний час відпала.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії» №44955/98 від 13 жовтня 2005 року у якому судом наголошено, що домашній арешт за своєю суворістю прирівнюється до запобіжного заходу у виді тримання під вартою і цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, визначених положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

А тому, з мотивів, зазначених захисником, відсутні обґрунтовані підстави для закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання захисту в цій частині не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2, 7-29, 109, 110, 181, 183, 194, 201, 290, 291, 293, 314, 315, 316, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Повернути прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0002930 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, для усунення недоліків та виконання вимог кримінального процесуального кодексу України.
Клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадженні залишити без задоволення на даній стадії.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України залишити без задоволення.
Запобіжний захід застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі Київському слідчому ізоляторі Міністерства юстиції змінити на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.
Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати квартиру АДРЕСА_4 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до прокурора та суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

-прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Відповідно до ч.3 ст.534 КПК України судове рішення, що звільняє обвинуваченого з-під варти, виконуються в цій частині негайно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Роз`яснити, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків.

Виконання даної ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, в порядку, встановленому положеннями ст.202 КПК України.
Ухвалу на виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого передати через прокурора у кримінальному провадженні.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про цепрокурора та суд.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та строк дії обов`язків 2 місяці, тобто по 03 травня 2021 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 09.03.2021 року о 17 годині 00 хвилин.

Суддя: