Номер провадження: 11-кп/813/315/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2020 по кримінальному провадженню №0001704 від 11.12.2018, яким відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції визнано винуватим ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 не обирався.
Стягнуто с засудженого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 8732,94 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 25000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_11 визнано винуватим у тому, що 05 червня 2018 року, приблизно о 16 год. 12 хв., він знаходячись на задньому подвір`ї кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_2 , вступив в словесний конфлікт із своєю дочкою потерпілою ОСОБА_8 , під час якого наніс декілька ударів руками в область голови останньої, спричинивши тим самим їй тілесні ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не погодився із оскаржуваним вироком з таких підстав:
- суд не прийняв до уваги те, що потерпіла не підтвердила обставини моральної шкоди жодними доказами та не вказала причинно-наслідковий зв`язок між отриманням легкого тілесного ушкодження та моральними стражданнями;
- суд не прийняв до уваги те, що потерпіла не надала доказів, що вона має будь-яке відношення до кафе «Ассоль», на подвір`ї якого відбулося правопорушення, тому завдання шкоди репутації та упущена вигода жодним чином не підтверджена;
- суд помилково визначив розмір моральної шкоди в 25000 грн., так як не було наведено переконливих мотивів та обґрунтувань такого висновку суду, а отже такий висновок базується на припущеннях;
- відсутні висновки експерта про обсяг та характер страждань потерпілої, завдяки яким можливо дослідити який приблизний розмір становить грошова компенсація за завдані страждання.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої, та просить стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., в іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений та захисник не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про дату та час судового розгляду були поставлені до відома належним чином.
Приймаючи до уваги те, що апеляційним судом розглядається апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 , в якій не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника без його участі та участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_12 , потерпілої та її представника, які заперечували проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 16.08.2019 (а.п. 57), суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_11 надав покази у суді першої інстанції в яких пояснив обставини вчиненого ним злочину, який відповідає встановленим судом фактичним обставинам.

В апеляційній скарзі захисника не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із правил статей 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав, а моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються в тому числі підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
У п. 9 постанови №4 від 31.03.1995 р. Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Окрім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц).
Враховуючи матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначеної суми стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої суми відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду першої інстанції до ОСОБА_11 з цивільним позовом та просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на її користь завдану майнову шкоду в сумі 8732,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 300000 грн. (а.п. 10-12).
Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі захисника не порушувалось питання щодо стягнення з обвинуваченого розміру матеріальної шкоди, апеляційний суд розглядає доводи апеляційної скарги в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди.
Відповідно до матеріалів провадження та вироку суду першої інстанції в результаті неправомірних дій ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_8 заподіяні легкі тяжкості ушкодження, ступінь тяжкості яких сторонами не оспорюється.
Встановлено, що завдання тілесних ушкоджень потерпілій призвели до нервових та внутрішніх переживань останньої. Певну біль і постійне відчуття переживання та побоювання за свій стан здоров`я, порушення сну, відірваність від активного соціального життя, приниження в присутності персоналу ресторану «Асоль», власницею якого є остання. Перебування у лікарні мали негативний вплив на нервово психічний стан її організму, а також її основного виду діяльності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вимог КПК України та ЦК України, практики Верховного Суду визначив розмір грошового стягнення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 в розумних межах, що є достатнім та об`єктивним, для компенсації фізичних та моральних страждань та незручностей потерпілої, відповідає глибині душевних страждань та характеру втрат потерпілої.
Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку, що цивільний позов в даній частині підлягає частковому задоволенню в сумі 25000 грн. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що діями особи, яка перебуває з потерпілою у родинних стосунках, в присутності інших осіб, завдано моральної шкоди, яка полягає в тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, а доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків не спростовують.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції в частині задоволення цивільного позову або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 відсутні.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку та постановлення нового вироку в частині вирішення цивільного позову відсутні, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2020, яким ОСОБА_11 визнано винуватим у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4