Ухвала
25 травня 2021 року
м. Київ
справа № 937/7520/20
провадження № 51-2004ск 21
Верховний СудколегієюсуддівПершоїсудовоїпалатиКасаційногокримінальногосудуускладі:

головуючогосудді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційнускаргупрокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судиму,
засуджено зач. 1 ст. 309 ККУкраїни допокаранняувидіарештунастрок1місяць.
Цим же вироком вирішено долюречовихдоказівіпроцесуальнихвитрат.

УхвалоюЗапорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 рокувирокМелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року змінено,призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. На підставі ч. 4 ст. 53 КК України призначений штраф розстрочено виплатами по 1700 грн щомісячно на строк десять місяців.
Згідно зкопіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 на початку вересня 2020 року на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом обривання верхівкових частин з незаконно вирощених нею кущів рослин коноплі незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс. У подальшому залишила їх на даху господарської будівлі вищевказаного домоволодіння, де висушила, таким чином виготовила і зберігала без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою 21,944 г, який було виявлено та вилучено працівниками поліції під час обшуку.

Як убачається зі змісту касаційноїскарги, прокурорпросить оскаржувану ухвалу апеляційного суду щодо засудженої ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність й невідповідністю призначеногопокаранняступенютяжкостікримінальногоправопорушеннятаособізасудженої.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, змінюючи засудженій ОСОБА_4 покарання на штраф, не врахував, зокрема, того, що матеріальний стан засудженої унеможливлює відбування нею покарання у виді штрафу, окрім того рішення суду про застосування положень ч. 4 ст. 53 КК України жодним чином не обґрунтовано.
Крім того, на думку прокурора, змінюючи обвинувальний вирок, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України не зазначив, які статті закону було порушено та в чому полягають ці порушення або необґрунтованість вироку, ухвала ж суду викладена однобічно, висновки апеляційного суду про необґрунтованість доводів прокурора в частині законності призначеного судом першої інстанції покарання, є безпідставними.
Згідно зположеннямич. 2 ст. 433 КПКУкраїнисудкасаційноїінстанціїпереглядаєсудовірішеннясудівпершоїтаапеляційноїінстанційумежахкасаційноїскарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора та долучені до неї копії судових рішень, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та кваліфікація її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Прокурор порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді арешту, суд першоїінстанціїврахувавхарактері ступіньтяжкостівчиненого неюзлочину, наявністьпом`якшуючоїобставини щирогокаяття, відсутність обтяжуючих обставин, атакожданіпроїї особу, зокрема те, щовонамає на утриманні неповнолітніх дітей, є не судимою в силу ст. 89 КК України, на облікуупсихіатранеперебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядкуза апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_4 , яка просила призначити їй покарання не пов`язане з арештом та позбавлення волі, змінив вирок суду першої інстанції та призначив засудженій покарання у виді штрафу.

Під час апеляційного розгляду апеляційний суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України розглянув кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, погодився з висновками місцевого суду щодо наявності обставини, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання, щирого каяття та відсутності обтяжуючих обставин.

При цьому, суд апеляційної інстанції також врахував характері ступіньтяжкостівчиненого засудженою злочину, дані проїї особу, зокрема те, щовонамає постійне місце проживання, утримує трьох неповнолітніх дітей, є не судимою в силу ст. 89 КК України.
Також суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що засуджена ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я та потребує через це постійного лікування. Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про особу засудженої, її поведінка після ухвалення вироку та під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції свідчать про можливість її виправлення без відбування покарання у виді арешту.
На переконання суду касаційної інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неможливість через незадовільний матеріальний стан відбування засудженою покарання у виді штрафу та безпідставну розстрочку судом апеляційної інстанції його виплати, колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

Санкцією частини 4 ст. 53 КК України передбачено, що суд з урахуванням майнового стану особи може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши позицію обвинуваченої, врахував дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, та зробив обґрунтований висновок про можливість призначення засудженій покарання у виді штрафу із розстрочкою його виплати певними частинами.
З таким рішенням суду апеляційної інстанції, яке в повній мірі відповідає положенням ст. 53 КК України, погоджується й колегія суддів.
Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючисьп. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд
у х в а л и в:
Відмовитиу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженнюнепідлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3