печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку 03.12.2020 майна у кримінальному провадженні № 0000990 від 10.10.2020,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000990, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо повернення тимчасово вилученого майна, у якій заявник просив зобов`язати уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України повернути належне ОСОБА_4 на законних підставах майно вилучене під час обшуку 03.12.2020 за адресою проживання ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , та автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 є власністю ОСОБА_4 . Судовим розглядом встановлено, що згідно витягу із ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000990 від 10.10.2020, «з травня 2017 по вересень 2019 року ОСОБА_4 , зловживаючи довірою громадянки Швейцарії ОСОБА_5 , під приводом здійснення ремонтних робіт у квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_2 , купівлі будівельних матеріалів, побутової техніки та сантехніки, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у особливо великих розмірах, що складає близько 500 000 євро. У тому числі в січні-лютому 2019 ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом купівлі сантехніки в магазині «Аквадемі» шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у розмірі 49 000 євро». Як вбачається з матеріалів скарги, 18.11.2020 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 звернувся з клопотаннями до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про надання дозволу на проведення обшуку в межах кримінального провадження № 0000990, які були погоджені прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні, спорудах та будівлях, розташованих за адресою проживання ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , та автомобілі марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 . Ухвалами слідчого судді від 18.11.2020 № 757/50514/20-к та № 757/50517/20-к клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , та автомобілі марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, що мають значення для кримінального провадження. 03.12.2020 під час проведення обшуку, на підставі вказаних ухвал слідчого судді, стороною обвинувачення вилучено: грошові кошти у сумі 40 500 Євро (81 купюра по 500 Євро); автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; мобільний телефон IPhone imei НОМЕР_4 з сімкарткою; планшет IPad s/n НОМЕР_5 . ОСОБА_4 вважає, що вилучені грошові кошти, речі та автомобіль тримаються слідчим безпідставно, а відтак підлягають поверненню його законному власнику. Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд у відсутність, вимоги скарги просить задовольнити. Слідчий, бездіяльність якого є предметом оскарження, у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів. Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного. За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна при проведенні обшуку, через процедуру оскарження бездіяльності прокурора/слідчого. Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно з ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна. За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністі для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого, дізнавача та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги. У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику. Так, ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом. Також слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. З урахуванням того, що з початку досудового розслідування кримінального провадження № 0000990, яке було зареєстроване в ЄРДР 10.10.2020, пройшло майже 8 місяців, однак ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру і до цього часу не визначено його процесуальний статус, а органом досудового слідства не надано доказів на підтвердження того, що грошові кошти та автомобіль здобуті злочинним шляхом, або ж визнані речовими доказами, органом досудового розслідування не доведено їх відношення до даного кримінального провадження. Слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. За позицією Верховного Суду, шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому, такий злочин має матеріальну мету та наслідки у вигляді заподіяння шкоди через неправомірне заволодіння майном. Шахрайство є закінченим злочином, якщо заволодіння майном відбувається за допомогою обману або зловживання довірою і обов`язково передбачає розпоряджання таким майном. Згідно наявних у справі доказів ОСОБА_4 в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо проведення ремонту квартири, що підтверджується роздруківкою повідомлень по електронній пошті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно ремонту квартири АДРЕСА_3 , проведеним одночасним допитом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стосовно обставин проведення ремонту квартири, тобто факт кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України органом досудового розслідування не підтверджений належними і допустимими доказами. Також органом досудового розслідування не надано відомостей та не долучено доказів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання зазначеного вище майна, а саме:грошових коштів у сумі 40 500 Євро (81 купюра по 500 Євро);автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;мобільного телефону IPhone imei НОМЕР_4 з сімкарткою; планшета IPad s/n НОМЕР_5 . Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном. За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення переліченого вище майна, а саме:грошових коштів у сумі 40 500 Євро (81 купюра по 500 Євро);автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;мобільного телефону IPhone imei НОМЕР_4 з сімкарткою; планшета IPad s/n НОМЕР_5 ,його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 03.12.2020 за адресою проживання ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , та автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу - задовольнити. Зобов`язати уповноважених службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000990, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене під час обшуку 03.12.2020 за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме:
-грошові кошти у сумі 40 500 Євро (81 купюра по 500 Євро);
-автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;
-мобільний телефон IPhone imei НОМЕР_4 з сімкарткою;
-планшет IPad s/n НОМЕР_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1