КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
01лютого2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
за участі:
захисника ОСОБА_7
В С ТА Н О В И Л А
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до 13 лютого 2021 року включно.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить апеляційний суд ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 скасувати і постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сторона захисту не отримала за 3 години до початку розгляду, клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу з матеріалами, які його обгрунтовують, а тому була обмежена у часі для підготовки до захисту. Крім цього, апелянт зазначає, що ухвала не містить посилань на те, які саме ризики передбачені ст. 177 КПК України існують та на докази існування цих ризиків.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши доводи сторони захисту, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, яке надійшло з Дніпровського районного суду м. Києва разом з апеляційною скаргою захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відносно наявності захворювань у обвинуваченого, то слід зазначити, що вони жодним чином не спростовують, і не зменшують існування ризиків щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а лише характеризують стан його здоров`я, а саме визначають обставину визначену у п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України, які судом враховуються при вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому. При цьому жодних медичних документів, які б підтверджували, що за станом здоров`я ОСОБА_6 протипоказано знаходитись у слідчому ізоляторі, а також те, що він перебуває у лікувальному закладі місць попереднього ув`язнення, стороною захисту суду не надано.
При визначенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд бере до уваги те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, його вік та стан здоров`я, а саме те, що у нього є ряд хронічних захворювань, міцність соціальних зв`язків, той факт, що він не одружений, не працює, із середньою освітою, зареєстрований та має постійне місце проживання у місті Києві, те, що він раніше не судимий, з моменту затримання 22 грудня 2017 року перебуває під вартою.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, зважаючи на наступне.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Відтак, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, ступінь суспільної небезпечності злочину, які обвинуваченому ставляться в вину, особу обвинуваченого, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились і не припинили своє існування, а також беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, який закінчується 13.02.2021, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів захисника про те, що ухвала не містить посилань на те, які саме ризики передбачені ст. 177 КПК України існують та на докази існування цих ризиків, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними, оскільки з матеріалів наданого судом першої інстанції контрольного провадження вбачається, що при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було взято до уваги наявність ризиків передбачених п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України а в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року, зазначено, про те, що вказані ризики на даний час продовжують існувати..
Доводи апеляційної скарги захисника, про те, що сторона захисту не отримала за 3 години до початку розгляду, клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу з матеріалами, які його обґрунтовують, а тому була обмежена у часі для підготовки до захисту, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки в матеріалах відсутні дані, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , стороною захисту заявлялося клопотання про ознайомлення з матеріалами клопотання про продовження запобіжного заходу та наданими, як зазначає захисник, матеріалами
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про те просить апелянт, колегія суддів, з огляду на вищевикладені мотиви, також не вбачає.
За таких обставин, оскільки доводи поданої апеляційної скарги в ході їх розгляду в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 13.02.2021 включно, ? залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3