ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/603/20 Номер провадження 11-кп/814/559/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000338, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду задоволено клопотання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Російської Федерації, Калінінградської області, Нестерівського району, с. Фурманівка, маючого вищу освіту, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, пенсіонера, не депутата, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_11 процесуальні витрати на проведення експертиз № 429 від 21.11.2016 в розмірі 703, 68 грн; № 197 від 18.02.2017 в розмірі 1100, 50 грн; № 14086/14087/9634/9635 від 23.05.2018 в розмірі 15 730 грн) на користь держави, а також витрати на правову допомогу в розмірі 19 500, 00 грн на користь потерпілого ОСОБА_9 .

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України скасовано арешт на автомобіль марки Mitsubishi Outlander 2.4, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 .

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що датою вчинення злочину за ч. 1 ст. 286 КК України є 03.09.2016 року та дане кримінальне правопорушення є згідно до ст. 12 КК України, нетяжким злочином із максимальним покаранням у виді обмеження волі на строк до трьох років, тому строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України закінчились 03.09.2019 року, а також будь-які інші підстави для здійснення кримінального переслідування щодо ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні відсутні, до кримінальної відповідальності за новими кримінальними правопорушеннями він не притягувався та від кримінальної відповідальності не ухилявся, що підтверджується обвинувальним актом та реєстром до нього, а тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не зупинявся та не переривався.

Також зазначив, що у зв`язку з вирішенням питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, суд вважає, що поданий потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов до ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Вказує на незаконність ухвали в частині стягнення коштів на витрати на правову допомогу в розмірі 19500 грн та стягнення витрат на проведення експертиз.
Зазначає, що не визнає себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, та вважає розмір стягнутих коштів на правову допомогу необґрунтованим.
Також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат на адвоката судом не було враховано: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір цих витрат співмірним із складністю справи та складністю виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на виконання робіт та обсягом наданих послуг, ціною позову, значенням справи для сторони; поведінку сторін під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору; чи міг результат вирішення справи вплинути на репутацію сторони та чи викликала справа публічний інтерес.
Звертає увагу, що квитанція по першому акту виконання робіт на підставі договору, укладеного між потерпілим та адвокатом ОСОБА_10 виписана 10.08.2020, тоді як акт виконаних робіт підписано вже після цього 13.08.2020, що викликає сумніви.
З огляду на викладене, просить скасувати ухвалу суду в частині стягнення з нього процесуальних витрат.
У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_10 в його інтересах просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та додатково стягнути з ОСОБА_7 витрати на правову в розмірі 4500 грн.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисників в його інтересах на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, думку потерпілого, та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та клопотали про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу у розмірі 6500 грн, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Рішення суду в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та залишення без розгляду цивільного позову потерпілого учасниками кримінального провадження не оскаржується. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 не згоден з визначеним судом розміром витрат на правову допомогу, відшкодування яких покладено на ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , та вважає ухвалу суду в частині стягнення з нього процесуальних витрат незаконною.
Доводи обвинуваченого щодо незаконного стягнення процесуальних витрат з нього як з особи, яка не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та звільнена від кримінальної відповідальності, є безпідставними з огляду на наступне.
Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:
1) витрат на правову допомогу;
2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;
3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;
4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Частино 1 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
При цьому, вказані положення закону не обмежують процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Так, потерпілий ОСОБА_9 звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з клопотанням про компенсацію понесених ним процесуальних витрат у кримінальному провадженні № 0000338, у тому числі, витрат на правову допомогу.

Звільняючи ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриваючи кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, суд вирішив питання щодо стягнення з ОСОБА_7 витрат на проведення судових експертиз та правову допомогу, надану потерпілому, чим завершив розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 по суті у відповідності до вищезазначених положень кримінального процесуального законодавства.

Таке рішення суду першої інстанції відповідає і висновку, викладеному в Постанові Великої палати Верховного суду від 17.06.2020 в справі №598/1781/17, відповідно до якого суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Доводи обвинуваченого щодо необґрунтованості розміру стягнутих витрат на правову допомогу є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 дотримався вимог ст.91 КПК України та довів, що розмір витрат на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_10 під час кримінального провадження, становить 19 500 гривень.

Так, відповідно до договору №1/15 від 15 липня 2020 року адвокат ОСОБА_10 представляє інтереси потерпілого ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні, про що виданий ордер ПТ №021183.

Згідно з квитанціями №1/15 від 10.08.2020, №2 від 29.09.2020, №3 від 22.10.2020, №4 від 24.11.2020, №5 від 10.12.2020, №6 від 10.02.2021, №7 від 18.02.2021 року адвокат отримала від ОСОБА_9 19 5000 грн. за представництво останнього як потерпілого в кримінальному провадженні. При цьому адвокат надала опис виконаних робіт, які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо сумнівності отримання представником потерпілого коштів за виписаною квитанцією від 10.08.2020 за участь у судовому засіданні відповідно до акту виконання робіт від 13.08.2020 є неспроможними, оскільки відповідно до п. 4.2 договору №1/15 від 15 липня 2020 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 , оплата правової допомоги може здійснюватися також у вигляді передплати або авансу, тобто до виконання адвокатом окремих зобов`язань.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати, а саме, витрати на проведення експертиз № 429 від 21.11.2016 в розмірі 703, 68 грн; № 197 від 18.02.2017 в розмірі 1100, 50 грн; № 14086/14087/9634/9635 від 23.05.2018 в розмірі 15 730 грн) на користь держави, а також витрати на правову допомогу в розмірі 19 500, 00 грн на користь потерпілого ОСОБА_9 . Отже, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Окрім цього, відповідно до наданих апеляційному суду адвокатом ОСОБА_10 акту виконання робіт та квитанції №1/10 станом на 10.06.2021 року, остання здійснювала представництво інтересів та надавала правову допомогу потерпілому ОСОБА_9 і під час апеляційного розгляду провадження щодо ОСОБА_7 , за що отримала від ОСОБА_9 6500 грн, які на клопотання потерпілого та адвоката ОСОБА_10 підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку компенсації понесених потерпілим процесуальних витрат під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2021 року без змін.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 6500 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4