Дата документу 11.03.2021 Справа № 554/234/20
Провадження № 1-кс/554/3294/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника підозрюваного (власника майна) ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0001379 від 29 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч. 2 ст. 367 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2021 року до слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави надійшло клопотання підозрюваного ОСОБА_3 , в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна квартири площею 44,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено відповідно до ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 14 серпня 2020 року по справі №554/234/20, провадження №1-кс/554/10972/2020.

В обґрунтування вимог клопотання посилається на ті обставини, що 14 серпня 2020 року було задоволено клопотання прокурора в кримінальному провадженні №0001379 від 29.11.2017 року про накладення арешту на вищевказану квартиру, яка належить ОСОБА_3 , з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільного позову) у кримінальному провадженні. Зазначає, що як підозрюваний та власник цього майна не був присутній при розгляді відповідного клопотання, і його захисником отримано дану ухвалу суду лише 15 січня 2021 року.

Так, станом на 08 серпня 2020 року ОСОБА_3 було пред`явлено повідомлення про підозру від 26 лютого 2020 року за ч.2 ст.367 КК України (службова недбалість). Сторона обвинувачення зазначала, що у згаданому кримінальному провадженні завдано збитки в розмірі 2774538,12 грн., як суму пені, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним відшкодування з боку податкового органу ПДВ на користь ТОВ «Престиж Авто Сіті» за судовими рішеннями за період з 10.12.2015 року по 12.12.2019 року. Але станом на теперішній час сторона обвинувачення двічі змінювала раніше повідомлено підозру 11 серпня 2020 року та 13 жовтня 2020 року, в яких змінювались періоди бездіяльності і суми пені з ПДВ, яка була визначена судовим рішенням на користь зазначеного підприємства. За результатом таких змін підозрюваному інкримінується діяння за ч.2 ст.367 КК України із сумою матеріальної шкоди в розмірі 748807,89 грн. за період з 23.02.2016 року по 03.01.2017 року. Разом із тим, постанова про визнання потерпілим в такому кримінальному провадженні стороною обвинувачення щодо жодної особи не виносилася, цивільний позов жодною потерпілою особою не пред`являвся.

Зазначає, що захисником було зроблено запит на адресу Державної казначейської служби України та отримано відповідь про те, що станом на теперішній час в казначействі відсутні матеріали провадження і вони не можуть надати запитувану інформацію, а саме з приводу звернення з цивільним позовом та щодо матеріальної шкоди та її розміру, що на думку, заявника клопотання свідчить, що даний орган не володіє інформацією про обставини і події, які розслідуються у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор також не може визначитись з конкретною сумою матеріальної шкоди, яка завдана в кримінальному провадженні із зазначенням того, що саме за результатами дій підозрюваного така шкода виникла.

Обставини, які склались у кримінальному провадженні, за період з 08 серпня 2020 року до сьогодні суттєво змінились, що свідчить про безпідставність, необґрунтованість та передчасність такого клопотання до суду. Крім того, у даному кримінальному провадженні повідомлялось про підозру за ч.3 ст.365 КК Україні й іншому працівнику податкового органу ОСОБА_5 , але постановою від 29 вересня 2020 року щодо вказаної особи провадження було закрито, що може вказувати на те, що з листопада 2017 року орган досудового розслідування не може визначитись хто і якими діями не виконав своєчасно рішення суду про відшкодування ПДВ на користь ТОВ «Престиж Авто Сіті», і свідчить про штучність і повідомленої підозри і незаконність кримінального переслідування, а також надуманість щодо наявності будь-якої матеріальної шкоди в кримінальному провадженні. З цих підстав звернувся за судовим захистом.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання, в якому просив проводити розгляд за участю його адвоката.

Представник підозрюваного (власника майна) ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримала. Пояснила, що з часу накладення арешту на майно суттєво змінилися обставини, змінився розмір збитків, водночас жодного процесуального документа щодо кожного підозрюваного з приводу завданих збитків немає, не доведено співмірність із вартістю арештованого майна, а також будь-який цивільний позов не подано. На підставі викладеного просила задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 , який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, у судове засідання не з`явився, від прокурора ОСОБА_7 на адресу суду надійшла заява про розгляд клопотання без участі прокурора, проти задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечує, оскільки арешт майна необхідний для забезпечення цивільного позову з метою відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Заслухавши пояснення захисника підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

У провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001379 від 29 листопада 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.2 ст.367, ч.3 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 серпня 2020 року у справі №554/234/20 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру площею 44,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04 серпня 2020 року про накладення арешту на майно, вона обґрунтована необхідністю забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, цивільного позову (п.4 ч.2 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ст.174 КПК України Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи.

Відповідно до ст.16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканість права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні зазначила, що в матеріалах кримінального провадження цивільний позов відсутній, тоді як прокурор у судове засідання не з`явився, цих доводів не спростував, матеріали кримінального провадження №0001379 не надав.

Документально підтверджені відомості про визнання будь-якої особи потерпілою у даному кримінальному провадженні суду також не надані.

Натомість, захисник підозрюваного повідомила суду, що Державна казначейська служба України не зверталась до прокурора з метою заявлення відповідного цивільного позову, оскільки з відповіді на адвокатський запит від 18 грудня 2020 року вбачається, що на теперішній час в Казначействі відсутні матеріали кримінального провадження та казначейство не має можливості надати запитувану інформацію.

Разом із тим, прокурором не надано до суду цивільного позову, будь-які докази цього в матеріалах клопотання відсутні та прокурором до суду таких не надано.

Отже, дані щодо реєстрації такого цивільного позову відсутні, немає відмітки про його подання, що свідчить про те, що він не поданий у встановленому законом порядку.

Крім того, не надано доказів на підтвердження суми цивільного позову, і що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час є співмірними із заявленими вимогами, а також зазначеним у кримінальному провадженні розміром збитків.

Протягом розгляду клопотання не були спростовані доводи сторони захисту щодо визначення конкретної суми матеріальної шкоди, яка завдана в кримінальному провадженні, що перебуває у зв`язку з діями конкретного підозрюваного, та може бути підставою для подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тоді як обставини, які склались у кримінальному провадженні з моменту накладення арешту на майно до теперішнього часу змінились.

Так, у повідомленні про підозру ОСОБА_3 від 26 лютого 2020 року стороною обвинувачення зазначено про майнову шкоду в розмірі 2774538,12 грн., яка полягає в сумі стягнення пені, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням з боку податкового органу податку на додану вартість на користь ТОВ «Престиж Авто Сіті» за судовими рішеннями за період з 10.12.2015 року по 12.12.2019 року.

Згідно з повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 від 11 серпня 2020 року зазначено, що державі заподіяно шкоди у вигляді стягнення пені у загальному розмірі 3133622,44 грн.

А відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 13 жовтня 2020 року зазначено, що за період виконання ОСОБА_3 обов`язків начальника юридичного управління ГУ ДФС у Харківській області, тобто за період з 23.02.2016 року по 03.01.2017 року розмір майнової шкоди, виходячи з висновку судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ №158 від 09.07.2020 року, розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі положень п.200.23 ст.200 ПК України становить 748807,89 грн.

При цьому не доведено, що зазначена в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 за ч.2 ст.367 КК України сума майнової шкоди співмірна із вартістю арештованого майна.

Крім того, як вбачається з долученої до клопотання копії постанови від 29 вересня 2020 року, кримінальне провадження щодо підозрюваного ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, отже змінився склад підозрюваних та відповідно розмір завданих збитків.

Крім того, слідчим не спростовані доводи захисника про те, що ним у встновленому порядку від імені Державної казначейської служби України подано відповідний цивільний позов.

Враховуючи викладене, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, той факт, що цивільний позов з метою забезпечення якого накладався арешт, у кримінальному провадженні не подано, на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, з урахуванням зміни повідомленої підозри ОСОБА_3 , а тому слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час відпала потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 7, 9, 22, 24, 132, 170-174, 309, 370, 372, 376, 392 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2020 року, на квартиру площею 44,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 12 березня 2021 року о 14 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1