11-кп/804/688/21
264/1449/17
11-кп/804/688/21
264/1449/17
Головуючий у І інстанції: Кузнецов Д.В.
Доповідач: Топчій Т.В.

іменем У к р а ї н и
20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Топчій Т.В суддів Свіягіної І.М., Куракової В.В.
секретаря Меркулової Я.О.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Хотімля Вовчанського району Харківської області, громадянин України, українець, із базовою загальною середньою освітою, неодружений, раніше судимий:
1) 23.06.2009 року Вовчанським районним судом Харківської області за ст.ст. 186 ч.2, 75, 76, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки;
2) 14.05.2010 року тим самим судом за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 06.12.2013 року із Первомайської виправної колонії № 117 умовно-достроково на строк 1 рік 1 місяць 6 днів, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та засуджений до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально - виконавчій установі закритого типу.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України при наступних обставинах.
Матрос ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини А 2806, проходячи службу на посаді номера обслуги 3 розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону морської піхоти, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 12.01.2017 року близько 14 години без поважних причин самовільно залишив місце служби, а саме позиції військової частини, що розташовані поблизу сел. Талаківка в Кальміуському районі м. Маріуполя, та відправився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував до 10.03.2017 року, обов`язки військової служби не виконував та проводив час на власний розсуд.
Вимоги скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись з вироком суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку суду, в якій просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення засудженому ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до п.1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру протягом тридцяти днів з дня їх проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року була подана останнім до суду відповідно до штампу вхідної кореспонденції на апеляційній скарзі 23 березня 2021 року, тобто з значним пропуском строку, встановленого ст.395 КПК України строку на апеляційне оскарження - майже чотири роки.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно матеріалів справи засуджений ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні 03.05.2017 року, зокрема і при проголошенні вироку суду першої інстанції, отже результат йому був відомий, та саме з цієї дати, згідно норм КПК України починає обчислюватися строк подачі апеляційної скарги.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження засудженим ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку але не викладено жодної причини такого пропуску, та не наведено підстав, які перешкодили останньому звернутися зі скаргою до суду у 30 денний строк.
Відповідно до розпорядження від 06.06.2017 року про виконання вироку, вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2017 року стосовно засудженого ОСОБА_1 набрав законної сили 02.06.2017 року.
Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.12.2018 року ОСОБА_1 був оголошений у розшук (а.с.75), 03.05.2019 року прибув до ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» ( а.с.83). З матеріалів провадження також вбачається, що почав відбувати покарання в Олексіївській ІК -25 засуджений ОСОБА_1 , маючи у своєму розпорядженні вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року, будучі обізнаним про порядок та строк його оскарження звернувся до суду першої інстанції за роз`ясненнями вироку 10.02.21 року ( а/с 86), в порядку обчислення строку відбування покарання за ст. 72 ч.5 КК України, а не з апеляційною скаргою, що свідчить про те, що засуджений погодився з судовим рішенням в цілому та просив суд про роз`яснення умов його виконання.
Отже, колегія суддів виходить з того, що навіть після прибуття засудженого ОСОБА_1 у слідчий ізолятор та до місць позбавлення волі в порядку виконання вироку, він мав достатньо часу для подачі апеляційної скарги на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2017 року, проте цього не зробив, та подав апеляційну скаргу після спливу 2 років після його фактичного затримання та ув`язнення, не зазначив при цьому які саме обставини завадили йому своєчасно оскаржити судове рішення.
Сукупність досліджених колегією суддів обставин, свідчить про те, що ОСОБА_1 мав можливість своєчасно оскаржити вирок суду першої інстанції у строк, встановлений законом, проте цього не зробив, враховуючи, що з моменту ухвалення вироку суду першої інстанції пройшов доволі тривалий строк, майже 4 роки, а поновлення процесуального строку за спливом значного періоду часу без зазначення за підстав на поновлення процесуального строку, або з зазначенням таких підстав, які не є переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.
Суд зазначив, що, як і у згаданій справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), у цій справі національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою (див., mutatis mutandis, рішення у справах «X. проти Бельгії» (Н. v. Belgium), від 30 листопада 1987 року, п. 53, Series А № 127-В, та «Георгіадіс проти Греції» (Georgiadis v. Greece), від 29 травня 1997 року, п. 43, Reports of Judgments and Decisions 1997-III). За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
Згідно вимог ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати засоби захисту свого захисту, передбачені національним законодавством.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Колегія суддів, враховуючи викладені обставини, вимоги кримінального процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, не вбачає підстав для поновлення засудженому ОСОБА_1 строку апеляційного оскарження, не вбачає поважних причин його пропуску, засуджений в клопотанні взагалі не навів особливих і непереборних обставин, які перешкодили йому у визначений законом строк подати апеляційну скаргу, тому апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Засудженому ОСОБА_1 відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2017 року, яким ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за ст. 407 ч.4 КК України.
Апеляційну скаргу засудженого на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2017 року щодо ОСОБА_1 - повернути ОСОБА_1 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Кримінального Касаційного суду Верховного Суду, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення копії ухвали.

Судді:

Топчій Т.В. Куракова В.В. Свіягіна І.М.