Дата документу 09.03.2021 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/629/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4420/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою до 20 березня 2021 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 18 146 705, 65 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати до головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаним суддею; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу головуючого судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти головуючого суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, в Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

14.01.2021 року прокурор ОСОБА_6 звернувся до суду із письмовими клопотаннями щодо продовження запобіжних заходів: тримання під вартою - обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (з можливістю внесення застави) та домашнього арешту - обвинуваченому ОСОБА_16 .

У своїх клопотаннях прокурор зазначив, що на цей час відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у даному кримінальному провадженні продовжують існувати такі ризики як: переховування від суду; можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків та обвинуваченого ОСОБА_16 ; вчинення обвинуваченими іншого злочину; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні. Враховуючи вимоги ч.ч.2, 5 ст.182 КПК України, тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , суму розмірів цивільних позовів потерпілих ( ОСОБА_19 - 471 412 грн.; ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - 9 210 173 грн. 77 коп.; ОСОБА_22 - 2 308 845 грн. 88 коп.; 6 156 274 грн. - ОСОБА_23 ) суд першої інстанції визначив заставу у розмірі 18 146 705 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що в день розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою він знаходився на лікуванні медичної частини слідчого ізолятору та не приймав участь в судовому засіданні. Проте, суд першої інстанції в порушення вимог КПК України розглянув клопотання прокурора без його участі, чим порушив його право на захист.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що 21 січня 2021 року ОСОБА_8 за станом здоров`я не міг приймати участь у судовому засіданні, а відтак навіть не міг знати про питання, які буде вирішувати суд в судовому засіданні. Захисник заперечував щодо розгляду питанні щодо доцільності продовження тримання під вартою з причин неможливості узгодити позицію захисника з клієнтом, а також порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 з тих самих обставин. Незважаючи на зазначене, суд розглянув зазначене питання та продовжив термін тримання під вартою.

Разом з цим, судом було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 18146705 гривень, який є непомірним для обвинуваченого та таким, що не відповідає засадам кримінального судочинства. В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення застави саме в розмірі 18146705 гривень. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 перебуває під вартою та утримується в слідчому ізоляторі, а тому особисто не має можливості внести заставу, тобто заставу може внести за останнього будь-яка особа.

Вказує, що застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою. Тобто, суд в подальшому без згоди заставодавця буде позбавлений можливості звернення застави на виконання вироку суду в частині майнових стягнень.

Також зазначає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або застави в розмірі 168160 гривень.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі особливо тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше і не судимий, проте вчинив низку злочинів, у тому числі особливо тяжких із застосуванням насильства, не одружений, не працює, законне джерело доходів відсутнє, зареєстрований на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, не має постійного місця проживання на підконтрольній Україні території, має тісний зв`язок з тимчасово окупованою територією України, що свідчить про те, що останній може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також на обвинуваченого ОСОБА_16 , який співпрацює зі слідством, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, є непереконливими.

Посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання йому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Також є безпідставними посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на порушення його права на захист через те, що суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора без його участі. Суд першої інстанції намагався забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні. Згідно листа начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_24 від 19.01.2021 року обвинувачений ОСОБА_8 може приймати участь у судовому засіданні режимі відеоконференції. Однак в день судового засідання від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла заява, що у зв`язку з хворобою останній не може з`явитися до суду, а також на відеоконференцію.

Разом з цим, відповідно до частини 3 статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, строк тримання під вартою ОСОБА_8 спливав 25.01.2021 року, 23.01.2021 року та 24.01.2021 року були вихідними днями, тобто суд першої інстанції фактично не мав можливості відкладати розгляд клопотання прокурора. Більш того, кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути питання продовження строку до його спливу.

Крім того, інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні представляв адвокат ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає, що при таких обставинах доводи обвинуваченого про порушення його права на захист є безпідставними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується доводів захисника про визначення розміру застави, який значно перевищує розмір, передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК України, то вони є неспроможними.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Тобто, суд першої інстанції, встановивши, що застава в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, мав законні підстави визначити заставу в розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, оскільки саме такий розмір застави може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. З такими висновками не може не погодитись і апеляційний суд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою до 20 березня 2021 року включно, з встановленням застави в розмірі 18 146 705, 65 гривень, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4