Справа № 697/1103/21
Провадження № 1-кп/697/154/2021
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимий 21.03.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.12.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 18.12.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 18.02.2010 по відбуттю строку покарання; 25.12.2012 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2015 умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 9 днів; 15.01.2016 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 10.05.2018 умовно-достроково на 8 місяців 26 днів; 01.02.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, маючий відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше 21.03.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.12.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки; 18.12.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 18.02.2010 по відбуттю строку покарання; 25.12.2012 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2015 умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 9 днів; 15.01.2016 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 10.05.2018 умовно-достроково на 8 місяців 26 днів; 01.02.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, маючий відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став і повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 , 18.04.2021, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні автовокзалу по вул. 206 Дивізії, 1, в м. Канів, Черкаської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, таємно викрав рюкзак чорного кольору «Найк» вартістю зі слів потерпілого ОСОБА_5 200,00 грн., чоловічі демісезонні черевики вартість яких, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/5992-ТВ становить 332,50 грн., чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 532,50 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, факт і обставини вчинення кримінального правопорушення підтвердив, розкаявся у вчиненому та просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву від 18.06.2021 про розгляд зазначеного кримінального провадження у його відсутності, у вирішенні питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду (а.с.27).

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілого ОСОБА_5 .

За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_5 .

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, які вважають, що вказане кримінальне провадження доцільно розглянути відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого та ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не здобуто.

При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд встановив, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами кримінального провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Прокурор просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, а саме: офіційно непрацевлаштований, раніше судимий:

- 21.03.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 18.12.2002 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

- 18.12.2009 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі звільнений 18.02.2010 по відбуттю строку покарання;

- 25.12.2012 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2015 умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 9 днів;

- 15.01.2016 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 10.05.2018 умовно-достроково на 8 місяців 26 днів;

- 01.02.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки.

Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину.

Згідно з ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення злочину: карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавленням волі в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення вироку від 01.02.2021, але до повного відбуття покарання, а тому за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.

Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд враховує, що вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки. Новий злочин вчинено ОСОБА_4 в період іспитового строку, а саме 18.04.2021.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами кримінального покарання" наголошено, що згідно з частиною 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин в період іспитового строку, а також вимоги статті 71 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції частини 2 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи, які складають 686,48 грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження (а.с.57).

Питання щодо долі речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В силу ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, визначеного вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2021 та з урахуванням положень ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді 2 (два) роки і 3 (три) місяці позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 22 липня 2021 року з моменту фактичного затримання.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- чоловічі кросівки світло-коричневого кольору, які передані під зберігальну розписку ОСОБА_5 залишити у розпорядженні власника ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/5992-ТВ в сумі 686,48 грн. (шістсот вісімдесят шість гривень, 48 копійок).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий ОСОБА_1