Провадження №11-кп/801/537/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000341, 11.03.2020 р. за № 0000492, 16.06.2020 р. за № 0001146, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено, клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці Вінницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.4 ст.296 КК України,
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 162, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, так як обвинувачений може ухилятися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Просить продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово просила відмовити.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, не доведені. Заявили клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово, мотивуючи його тим, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, чинити тиск на потерпілих чи свідків, бажає утримувати свою родину.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_14 підтримав клопотання захисника про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 та захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_15 підтримали клопотання захисника про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник - адвокат ОСОБА_16 підтримали клопотання захисника про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_17 підтримав клопотання захисника про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 не заперечувала проти зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2021 року клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово відмовлено.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без зміни, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 23.03.2021 року до 21.05.2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути його тримання під вартою та застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що прокурор не надала жодних доказів, які б дійсно підтверджували наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду від 23.03.2021 року в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 змінити, в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 відмовити. У разі залишення в силі оскаржуваної ухвали Вінницького міського суду Вінницької області, визначити ОСОБА_7 розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що прокурором за весь час розгляду справи не надано жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування або суду; знищив або спотворив будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливав на потерпілого, свідка, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином. Оскаржувана ухвала Вінницького міського суду ґрунтується на припущеннях, та не підтвердженні жодним доказом. Крім того, потерпіла ОСОБА_18 не заперечувала під час розгляду справи 26.01.2021 р. та 23.03.2021 р. щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , де мешкає разом з цивільною дружиною, має на утриманні малолітню дитину. Також цивільною дружиною надаються постійні прохання до суду щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, так як сама вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною і 800 грн. допомоги не вистачає на проживання та сплату комунальних послуг, інших близьких родичів у неї немає, так як є сиротою.
Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2021 про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою останньому було визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136 200 грн., однак оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 було продовжено строк запобіжного заходу без визначення застави, що на її думку порушує його права.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.
Захисник ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, також підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, обвинуваченого, прокурора дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово та задоволення клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, виходив з того, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні встановлено не було.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, відсутність у ОСОБА_7 соціально стримуючих факторів та міцних соціальних зав`язків, суд вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам. Також будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило. Ні обвинувачений, ні його захисник не навели суду підстав для зміни або скасування запобіжного заходу.
Також судом було прийнято до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачені, потерпілі та свідки на даний час не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Суд вважав, що обвинувачений ОСОБА_7 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження.
При цьому суд першої інстанції позицію сторони захисту про доцільність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не визнав такою, що ставить під сумнів вище викладені висновки суду, а тому суд не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу.
Так, у відповідності до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, суд, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.4 ст.296 КК України, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, інші до тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як було встановлено судом першої інстанції, що знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а також не заперечувалось ні обвинуваченим, ні його захисником, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України в рамках кримінального провадження № від 22.02.2020 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21:00 год до 06:00 год в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.06.2020.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.06.2020 року ОСОБА_7 затримано в АДРЕСА_3 в рамках кримінального провадження №0001146 від 16.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2020 року у кримінальному проваджені №0001146 від 16.06.2020 до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.08.2020 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2020 року у кримінальному проваджені №0001146 від 16.06.2020 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 10.10.2020 року включно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2020 року у кримінальному проваджені №0001146 від 16.06.2020 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 07.12.2020 року включно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (№127/10459/20), об`єднано з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст. 62, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.2 ст.28 ч.2 ст.162, ч.4 ст.296 КК України (№127/13463/20) та об`єднано з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (№127/17047/20), присвоєно номер 127/10459/20.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2020 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_19 за ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.4 ст.296 до 30.01.2021 року включно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 26.03.2021 року включно. Одночасно визначено розмір застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136 200 гривень.
Так, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які є умисними тяжкими злочинами та кримінальним проступком, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання обвинуваченого з цивільною дружиною та їх малолітньою дитиною, перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, скрутне матеріальне становище, згода потерпілої на зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , про що зазначила в своїй апеляційній скарзі його захисник та підтвердив в ході апеляційного розгляду сам обвинувачений, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів та був засуджений за їх вчинення, відбував призначені покарання, вчинив один із інкримінованих йому злочинів за ч.3 ст.185 КК України під час домашнього арешту, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи, схильність до антигромадської поведінки вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Також суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника щодо не визначення та не встановлення судом першої інстанції обвинуваченому застави, оскільки в даному випадку суд вірно розглянув лише питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як рішення щодо визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу вже прийняте у вказаному кримінальному провадженні 26.01.2021, в рамках розгляду клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і продовжує свою дію на протязі всього часу застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому не може бути переглянуте.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що з метою забезпечення закінчення судового розгляду по даному кримінальному провадженню упродовж розумного строку, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаних вище ризиків та не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого викладені в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2021 року, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено, клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.4 ст.296 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4