Дата документу 07.06.2021 Справа № 314/2461/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2461/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/951/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Городіще Ковельського району Волинської області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 28 грудня 2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
2) 4 лютого 2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт;
3) 29 вересня 2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2016 року скасовано іспитовий строк, направлено засудженого для відбування покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Звільнений 31 березня 2017 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 23 квітня 2017 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 8675 гривень у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

23 квітня 2017 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спільно вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв, приблизно об 11.05 годині, у кімнаті вищезазначеного будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник конфлікт, який намагався розборонити ОСОБА_12 . В ході конфлікту, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_12 , викликаних діями останнього, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , за допомогою ножа, який утримував в правій руці, наніс останньому один удар ножем в область черевної порожнини в безпосередній близькості до життєво важливих органів, чим спричинив проникаюче поранення живота в лівому підребер`ї, по передній паховій лінії, без ушкодження внутрішніх органів, яке кваліфікується як тілесне ушкодження з ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Після заподіяння ОСОБА_7 зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , останньому було надано медичну допомоги та госпіталізовано.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 квітня 2017 року, приблизно об 11.15 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , під час бійки з останнім, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, утримуючи ніж у правій руці, наніс ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини, чим спричинив: сліпе колото-різане не проникаюче поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани в проекції 2-го міжреберного проміжку по лівій навкологрудинній лінії, з пошкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження та не перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Не зупиняючись на досягнутому, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_7 наніс останньому один удар в область грудної клітини в безпосередній близькості до життєво важливих органів та один удар в область правого стегна, чим спричинив: сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкіряної рани на лівій передньо-бічній поверхні грудної клітини в проекції 7-го міжреберного проміжку по лівій паховій лінії, яка проникає в ліву плевральну порожнину, без пошкодження по ходу ранового каналу внутрішніх органів, яке кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; одиночне сліпе колото-різане поранення правого стегна, з практично повним перетином правої стегнової артерії, яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану гострої крововтрати, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть ОСОБА_11 на місці скоєння правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносять до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.

Крім того, ОСОБА_7 раніше тричі судимий, має не зняті та не погашені судимості, інкриміновані йому злочини вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, у вчиненому не розкаявся, під час судового слідства намагався ввести суд в оману з приводу фактичних обставин справи.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у вигляді 13 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, взяв до уваги невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 , встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має постійного місця проживання, працював неофіційно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, що буде дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд застосував принцип часткового складання призначених покарань, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його м`якість.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на наведене, враховуючи фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, суд вірно застосував положення ст. 65 КК України, і підстав для скасування судового рішення з постановленням нового вироку апеляційним судом за доводами апеляційної скарги прокурора під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції не встановлено.

На переконання колегії суддів вказаний вид та розмір покарання не є явно несправедливим через м`якість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 раніше тричі судимий, має не зняті та не погашені судимості, інкриміновані йому злочини вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, у вчиненому не розкаявся, під час судового слідства намагався ввести суд в оману з приводу фактичних обставин справи, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання не в мінімальних межах санкції.

Доводи апеляційної скарги щодо тяжкості вчинених кримінальних правопорушень висновків суду також не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4