справа № 208/4747/21
№ провадження 1-кс/208/1177/21
УХВАЛА
Іменем України

10 червня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 «про арешт майна» в межах кримінального провадження № 0000275 від 02.06.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України КК України, -
встановив:
Старший слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором ОСОБА_4 клопотанням, в якому прохає:

-накласти арешт на майно, вилучене 08.06.2021 у співробітника ПТ «Ломбард «Гарант» «Імперіал» Батура Р.В. і Компанія» ОСОБА_5 , а саме на: мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 .
-залишити за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування майном, а саме мобільним телефоном «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що у провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000275 від 02.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
До Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернулась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про те, що 28.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 невстановлений чоловік у її малолітнього сина ОСОБА_7 , 2009 р.н. таємно викрав мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 .

За даним фактом 02.06.2021 СВ Кам`янського РУП відомості зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000275 за ч. 2 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування.

В ході проведення досудового розслідування 08.06.2021 співробітником ломбарду ПТ «Ломбард «Гарант» «Імперіал» Батура Р.В. і Компанія» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно надано для огляду та вилучення мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 . Вказаний телефон було вилучено до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

08.06.2021 зазначене майно визнане речовим доказом по справі та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000275 від 02.06.2021.

Вищенаведене майно має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Згідно ст.167 КПК України зазначені речі являються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Наразі встановлено наступні передбачені ст.170 КПК України підстави і мету застосування арешту відносно вказаного вище майна.
Підставами застосування арешту відносно вище наведеного майна є наступне: вилучені речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами з підстав, наведених вище за текстом, та мають доказове значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Метою застосування арешту відносно вище наведеного майна є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження, так як вищенаведене майно, яке має ознаки речових доказів, являється важливим для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, Повернення володільцю вищевказаного майна може мати наслідком його приховування, знищення, пошкодження псування, перетворення чи відчуження та у будь-якому випадку позбавить сторону обвинувачення можливості отримати докази, які б вказували на наявність чи відсутність у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України. За наведених обставин метою застосування арешту вищенаведеного майна є збереження речових доказів.
З метою забезпечення збереження зазначених речових доказів у органа досудового виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
ОСОБА_6 не прибула в судове засідання, подала заяву про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності, не заперечувала, щодо задоволення клопотання про арешт майна.

У судове засідання старший cлідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 не з`явилась, надала слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності, прохала клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважає за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ході проведення досудового розслідування 08.06.2021 співробітником ломбарду ПТ «Ломбард «Гарант» «Імперіал» Батура Р.В. і Компанія» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно надано для огляду та вилучення мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 . Вказаний телефон було вилучено до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про визнання речових доказів від 08 червня 2021 року мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000275 від 02.06.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, суддя приходить до висновку, що підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача - відсутні.
Згідно зі статтею 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою, другою статті 321ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.
Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого слідчого відділу, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, а тому враховуючи що підставою клопотання є необхідність проведення ряду процесуальних дій в межах кримінального провадження, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді позбавлення власника телефону, права на його відчуження та розпорядження, залишивши за ним право користування, є способом який відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
А тому клопотання є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню вцілому.
Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон «Vivo», модель Vivo2015, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , а саме тимчасово на час накладення арешту, позбавив власника майна права на відчуження та розпорядження зазначеним майном, залишивши за ним право користування.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 .
Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1