Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/119/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника ДП «Олевське лісове

господарство» ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000419 від 24.10.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 Кримінального кодексу України та угоди про визнання винуватості, укладені між прокурором та обвинуваченими,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Олевського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000419 від 24.10.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 Кримінального кодексу України з угодами про визнання винуватості, укладеними 17.01.2020 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_6 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить затвердити угоди про визнання винуватості.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та їх захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, також просять затвердити угоди про визнання винуватості.
Представник потерпілого ДП «Олевське лісове господарство» в судовому засіданні не заперечує проти затвердження угод про визнання винуватості.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з додатками, а також угоди про визнання винуватості від 17.01.2020 року приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
Згідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У статті 472 КПК України передбачено вимоги до угоди про визнання винуватості, а саме: формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Частина 7 ст.474 КПК України передбачає, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Вказаною частиною статті визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та/або закону, а також якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст.ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Крім того відповідно до ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
При вивченні справи встановлено, що у матеріалах справи відсутні належно складені та подані згоди потерпілої особи - ДП «Олевського лісового господарства» на укладення угод про визнання винуватості.
У судовому засіданні прокурором Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 надано заяви представника потерпілого стосовно надання письмової згоди на укладення угод про визнання винуватості із підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000419 від 24.10.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проте, дані заяви подані органу досудовому розслідуванню, який не є стороною укладених угод, а не прокурору, як це передбачено ч.4 ст. 469 КПК України. Належних та допустимих доказів, що ці заяви зареєстровані у встановленому законодавством порядку у вхідній кореспонденції Коростенської місцевої прокуратури прокурор ОСОБА_3 не надав. Крім того, відомості про такі письмові згоди представника потерпілого відсутні у реєстрі матеріалів досудового розслідування наданого суду. Суд звертає увагу, що дані письмові згоди підписані представником ДП «Олевське лісове господарство» ОСОБА_7 , проте матеріали справи не містять довіреності, яка передбачала б наявність у представника таких повноважень станом на дату подання відповідних заяв та надання обсягу прав представнику ДП «Олевське лісове господарство» ОСОБА_7 надавати письмову згоду чи взагалі підписувати такі письмові документи від імені юридичної особи.
Також, відповідно до п.п.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Судом встановлено, що умови наданих угод про визнання винуватості суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідають інтересам суспільства.
Зокрема, в угоді про визнання винуватості від 17.01.2020 року, укладеній між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_6 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює та має на своєму утриманні малолітню дитину.
Так само, в угоді про визнання винуватості, укладеній 17.01.2020 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_6 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працює.
Суд звертає також увагу на обвинувальний акт, в якому зазначено, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не працюючі.
Також, учасниками судового процесу не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про можливість сплати штрафу згідно умов угод про визнання винуватості та фінансовий стан обвинувачених, який б свідчив про його спроможність виконати умови угод.
Слід зазначити, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що на даний час він працює, проте не має змоги одномоментно сплатити штраф за умовами угоди про визнання винуватості, оскільки на цей час має лише 5 тисяч гривень.
Обвинувачений ОСОБА_5 не зміг надати суду доказів того, що його фінансовий стан на цей час дозволяє йому виконати умови угоди та сплатити відповідний штраф. Не надано таких доказів також і прокурором.
При цьому, у судовому засіданні прокурор зазначив, а обвинувачені підтвердили, що матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням обвинуваченими відшкодована частково.
Однак, в обох угодах про визнання винуватості сторони погодили міру покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.
З огляду на зазначене, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 працює, але не може одномоментно сплатити штраф, а обвинувачений ОСОБА_5 не працює, суд вбачає очевидну неможливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань, що відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у затвердженні угод.
Також, на думку суду, в угоді про визнання винуватості обов`язково має обґрунтування забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу підозрюваного, обвинуваченого. У цьому випадку інтерес держави (суспільства) щодо призначення належного покарання винному може підпорядковуватися зацікавленості у підвищенні ефективності досудового розслідування. Тобто в обмін на узгоджену міру покарання підозрюваний (обвинувачений) мав би сприяти державі у викритті інших злочинів, повідомляти схему злочинної діяльності тощо.
Однак дані угоди фактично укладені лише з однією умовою, а саме: обовязок підозрюваних беззастережно визнати свою провину. При цьому жодний суспільний інтерес, який би мав бути забезпечений при цьому, умовами угоди навіть не обговорювався.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», слід враховувати, що відповідно до ст. 472 КПК в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається про беззастережне визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та узгоджене покарання, яке повинно відповідати вимогам чинного законодавства.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що подані до суду угоди про визнання винуватості не підлягають затвердженню, з підстав суперечності їх умов вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, невідповідності їх умов інтересам суспільства та держави.
Відповідно до п. 18 б Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Оскільки угоди про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, а прокурором не подано до суду належним чином обґрунтованого клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, а заявлення прокурором усно такого клопотання без обґрунтування належними та допустимими доказами не дає можливості встановити суду чи дійсно на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні фактично закінчено та відсутня потреба у поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, а тому зазначене кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.
При цьому необхідно роз`яснити, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою у цьому кримінальному провадженні не допускається.
Керуючись ст.ст.314, 369-372, 376, 468-474 КПК України, Суд, -
У Х В А Л И В :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 17 січня 2020 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - відмовити.
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 17 січня 2020 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - відмовити.
Повернути прокурору кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000419 від 24.10.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 Кримінального кодексу України для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1