КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3302/21 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3154/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

перекладачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у кримінальному провадженні №00048836 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ), громадянина Німеччини, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в ІНФОРМАЦІЯ_2, не має місця реєстрації та проживання в Україні,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 13 серпня 2021 року включно.

Крім того, судом зобов`язано начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання права обвинуваченого ОСОБА_8 на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження останнього та забезпечення можливості відповідного лікування за встановленим діагнозом, у зв`язку з чим надано дозвіл у разі необхідності на етапування обвинуваченого до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно з призначенням лікаря.

Рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, проаналізувавши наявні в провадженні та повідомлені сторонами відомості, які повинні враховуватися згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, обґрунтував існуванням ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, яким неможливо запобігти при застосуванні іншого менш суворішого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

За позицією захисника ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та безпідставною, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто тяжким для ОСОБА_8 з огляду на поточний стан його здоров`я.

Як вважає захисник, умови утримання обвинуваченого в ДУ «Київський слідчий ізолятор» порушують права людини. ОСОБА_8 не може перебувати в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з нинішнім станом здоров`я, оскільки потребує тривалої реабілітації, що неможливо здійснити в таких умовах. При цьому стверджує, що суд безпідставно не врахував медичне заключення сімейного лікаря обвинуваченого, доктора медицини ОСОБА_13 , а саме про те, стан пацієнта залишається вкрай тяжким, він не може пересуватися самостійно ані на милицях, ані в будь-який інший спосіб, тому лікар переконаний у необхідності проведення низки оперативних втручань та вважає, що взяття під варту матиме катастрофічний вплив на реабілітацію ОСОБА_14 .

На думку захисника, не існує і не могло існувати жодних ризиків втечі, переховування обвинуваченого чи перешкоджання досудовому розслідуванню, оскільки ОСОБА_8 перебуває у вкрай важкому стані. У зв`язку з падінням з висоти третього поверху, при здійсненні належного медичного огляду у обвинуваченого були зафіксовані травми, а саме: перелом правого ліктя, перелом правової променевої кістки, перелом обох п`яткових кісток, отже фізичне його пересування на даний момент є неможливим, а в умовах слідчого ізолятора належну медичну допомогу він отримати не може.

Крім того, захисник вважає, що ОСОБА_15 навіть теоретично не має змоги вплинути на свідків у кримінальному провадженні, оскільки не володіє ані українською, ані російською мовами.

Захисник також звертає увагу на те, що під час досудового розслідування обвинуваченому обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який він не порушував, а навпаки довів, що не існує жодних ризиків і він надалі може всебічно сприяти якнайшвидшому судовому розгляду. Саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на думку захисника, на даний час дозволить ОСОБА_8 проводити реабілітацію та покращити стан свого здоров`я, що не буде перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження.

Посилається захисник і на порушення судом такої засади кримінального провадження як змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оскільки прокурор заявив більше ніж за місяць до закінчення строку дії попередньої ухвали суду усне клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що суперечить всім вимогам КПК України та позбавило сторону захисту можливості підготувати письмові заперечення на спростування позиції прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника про наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні питання про доцільність тримання обвинуваченого від вартою та розглянувши з цього приводу клопотання сторони обвинувачення і сторони захисту, вважав, що з високою ймовірністю продовжують існувати ризики втечі та переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання суду іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, а в ухвалі наведені докладні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

За позицією захисника в суді апеляційної інстанції прокурор не довів в суді існування тих ризиків, які врахував суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Але такі доводи захисника колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини та підвищений ступінь суспільної небезпеки такого діяння; фактичних обставин, за яких стороною обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень та які вказують на вжиття ним заходів до приховування вчиненого злочину і його слідів; тяжкості покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах; усіх наявних в матеріалах провадження даних про особу громадяни Німеччини ОСОБА_8 , який не має постійного або тимчасового місця проживання, офіційного джерела доходу та будь-яких соціальних зв`язків в Україні, може утримуватись в закладах пенітенціарної системи за станом здоров`я, колегія суддів вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджання суду іншим чином та вчинити інше кримінального правопорушення, такі ризики не зменшилися від часу зміни йому запобіжного заходу і виправдовують подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитуватися, попри те, що обвинувачений не володіє українською та російською мовою, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.

Що стосується стану здоров`я обвинуваченого, то суд першої інстанції досить ретельно дослідив це питання.

Зокрема, суд обґрунтовано врахував інформацію в листі № 509 від 23 квітня 2021 року директора КНП «Київська міська клінічна лікарні швидкої медичної допомоги», за змістом якої після проведеного хірургічного втручання та подальшого лікування ОСОБА_8 рухався з ходунками по палаті; можливе ходіння на милицях із навантаженням на праву ногу; пацієнт програму реабілітації та лікувальної фізкультури свідомо не виконував, ігнорував рекомендації медичного персоналу; пацієнт не потребує подальшого стаціонарного лікування в умовах КНП «КМКЛШМД», виписку унеможливлював відсутністю постійного місця проживання в Україні; неодноразові звернення до адвоката з метою вирішення питання з місцем перебування ОСОБА_8 ігнорувалися, звернення до консульства ФРН також не мали ефекту; ОСОБА_8 потребує функціональної та соціальної реабілітації і може утримуватись в закладах пенітенціарної системи; медичних протипоказань до проведення слідчих дій та участі в судових засідання немає.

На спростування такої інформації сторона захисту належних документів не надала. При цьому висновки лікарів, на які посилається захисник, суд першої інстанції вірно піддав сумніву, оскільки сторона захисту в суді не надала даних на підтвердження кваліфікації відповідних лікарів, такі особи особисто ОСОБА_8 не оглядали, не вивчали історію його хвороби та проведене лікування.

Разом із цим, суд обґрунтовано зауважив, що до обвинуваченого ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з 15 грудня 2020 року, але ні він, ні інші особи в його інтересах, маючи реальну для цього можливість, не обрали лікаря та/або лікарню відповідно до власних вподобань для отримання такої медичної допомоги та проведення оперативних втручань, які, на думку сторони захисту, не були надані обвинуваченому у КНП «Київська міська клінічна лікарні швидкої медичної допомоги».

В суді апеляційної інстанції захисник також не зміг повідомити, яка саме лікарня в Україні обрана стороною захисту для лікування та реабілітації ОСОБА_8 , як і не надав документів, які б доводили неможливість на даний час утримання обвинуваченого за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, відповідно до отриманої на запит апеляційного суду медичної довідки Київської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 07 липня 2021 року, з урахуванням встановленого Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 діагнозу останній був госпіталізований до стаціонару Київської міської медичної частини під нагляд медичного персоналу, де і перебував по 10 червня 2021 року. У той же час, відповідно до рекомендацій лікарів-фахівців Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 необхідно пересуватися на милицях або ходунках, але пацієнт свідомо не виконує рекомендації медичного персоналу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що приховування стороною захисту дійсної інформації щодо стану здоров`я обвинуваченого та свідоме невиконання останнім програм реабілітації вказує на існування реального ризику втечі ОСОБА_8 , нічим не спростований. Тому колегія суддів визнає непереконливими доводи захисника про те, що умови утримання обвинуваченого в ДУ «Київський слідчий ізолятор» порушують права людини та обвинувачений не може перебувати в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з нинішнім станом здоров`я.

До того ж, з метою додаткової перевірки тверджень сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, суд першої інстанції, врахувавши, що обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятора, покладається на керівника такої установи, який зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів, зобов`язав начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання права обвинуваченого ОСОБА_8 на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування за встановленим діагнозом.

Враховуючи наведене, висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання колегії суддів, є законним та обґрунтованим, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити дії, направлені на перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника про порушення судом загальних засад кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою дотримав вимог ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного судом в порядку ст. 331 КПК України питання.

За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для його зміни на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено. А тому і немає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 13 серпня 2021 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4