ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1701/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд по кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, Черкаської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружений, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того обставини, які слугували підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу на даний час не відпали та продовжують існувати, а саме ризик втечі, тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченій за вчинення кримінального правопорушення, в якому він зараз обвинувачується; ризик впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані.

Захисник ОСОБА_6 думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , не заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного виновку.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходів у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення«Лабіта проти Італії»від 06.04.2000 року, тримання підвартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є тяжкі наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров"я є найвищими соціальними цінностями.
Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого йому злочину, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк протиУкраїни»).
Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.
Також суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко протии України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 177, 178 , 183, 197, 314-317 КПК України,
УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 29 січня 2021 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя