ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1284/21 Справа № 187/1094/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000300 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, не працює, розлучений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 180 годин громадських робіт.
Задоволено частково цивільний позов та стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Як встановлено судом, 14 травня 2020 року близько 18-00 години ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи на відстані витягнутої руки, кулаком правої руки, умисно спричинив один удар в область лівого ока потерпілого ОСОБА_8 , від вказаного удару останній впав на землю лівим боком тулубу до землі. Продовжуючи свої протиправні умисні дії, ОСОБА_10 правою ногою спричинив два удари в область голови потерпілого ОСОБА_8 , чим відповідно до висновку експерта № 122-Е від 16 липня 2020 року спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лівої лобної ділянки, параорбітальної гематоми ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Умисні дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року та закрити кримінальне провадження, мотивуючи такі вимоги тим, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Так, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про наявність в нього умислу на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в день події останній прибув за місцем мешкання своєї колишньої дружини для побачення із своєю донькою і несподівано для себе отримав від ОСОБА_8 удар кулаком, після чого, перебуваючи у сильному душевному хвилюванні, викликаному суспільно небезпечним посяганням з боку потерпілого, обвинувачений кулаком своєї правової руки наніс удар в обличчя потерпілого, від чого ОСОБА_8 упав на щебневе покриття дороги біля домоволодіння, ніяких ударів ногами потерпілому ОСОБА_10 не наносив.
Таким чином, ОСОБА_10 вважає, що обставини викладені в обвинувальному акті та у вироку суду першої інстанції ж перекрученими та невідповідними фактичним обставинам справи, внаслідок чого його безпідставно притягнуто до кримінальної відповідальності.
Окрім цього, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_10 посилається на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України, зокрема, щодо порушення його права на захист. Так, в ході судового провадження суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому, за відсутності в останнього коштів, його права на отримання безоплатної правової допомоги і не призначив йому захисника ухвалою суду. Обвинувачений вважає, що в ході судового розгляду був не в рівних умовах з потерпілим, захист інтересів якого здійснював кваліфікований спеціаліст адвокат.
Поміж іншого, обвинувачений вказує, що в ході судових засідань йому було вручено під розписку пам`ятку про права та обов`язки, однак фактично не з`ясовано чи зрозумілі обвинуваченому його права та обов`язки, що ОСОБА_11 , також, вважає грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Захисник обвинуваченого, також, підтримав подану його підзахисним апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Представник потерпілого та потерпілий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували, просили залишити скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції із дотриманням у зазначеній нормі закону завдань, провів відносно ОСОБА_10 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався в повному обсязі.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_10 та наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України посилався на наявні в матеріалах кримінального провадження та досліджені в ході судового провадження письмові докази, зокрема: висновок експерта №122-Е від 16 липня 2020 року; протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 15 липня 2020 року з фототаблицею до нього; висновок експерта №127-Е від 17 липня 2020 року; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 15 липня 2020 року з фототаблицею до нього; висновок експерта №128-Е від 17 липня 2020 року.
А, також, на покази потерпілого ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_14 .
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов висновку про доведеність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Водночас, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 посилається на невідповідність висновкам суду першої інстанції фактичним обставинами справи, зокрема, зазначає, що наніс лише один удар потерпілому в область обличчя, ногами не бив і вказаний удар наніс тільки після того, як бійку розпочав потерпілий, в стані сильного душевного хвилювання, а тому вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги ОСОБА_10 , вважає їх безпідставними, надуманими, необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.
Так, відповідно до наданих в ході судового провадження потерпілим показів, 14 травня 2020 року обвинувачений в стані сильного алкогольного сп`яніння приїхав побачити свого сина, який проживає разом із матірю та потерпілим. Оскільки мати дитини та потерпілий були проти цього побачення, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла сварка, в ході якої останній наніс потерпілому один удар кулаком в ліве око, від чого потерпілий впав, а потім наніс ще два удари ногою в область голови.
Покази потерпілого повністю узгоджуються із показами свідка ОСОБА_12 , яка в ході судового провадження суду першої інстанції показала, що 14 травня 2020 року обвинувачений дійсно приїхав в стані сильного алкогольного сп`яніння за її адресою мешкання для побачення із сином, оскільки вона та її співмеканець ОСОБА_8 були проти, то між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 наніс потерпілому один удар кулаком в ліве око, від чого потерпілий впав, а потім наніс ще два удари ногою в область голови.
Водночас, покази потерпілого та покази свідка ОСОБА_12 повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 15 липня 2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий детально розповів та показав механізм і послідовність нанесення йому тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_10 , а також протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 .
Обставини події викладені потерпілим в ході проведення за його участі слідчого експерименту повністю узгоджуються із наявним в матеріалах кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №127-Е від 17 липня 2020 року, відповідно до якого враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень можливо вказати, що механізм виникнення даних ушкоджень не суперечить даним протоколу слідчого експерименту від 15 липня 2020 року за участі потерпілого ОСОБА_8 .
Також, позиція обвинуваченого викладена ним в апеляційній скаргі щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України спростовується дослідженим судом першої інстанції висновком експертизи №122-Е від 16 липня 2020 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі з урахуванням наданої медичної документації у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лівої лобної ділянки, пара орбітальної гематоми ліворуч. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмета (предметів), якими в тому числі могла бути рука затиснена в кулак, нога взута у взуття, а також інші тупі тверді предмети і могли виникнути в термін, на який вказано у постанові призначення судово-медичної експертизи.
Тобто, із висновку вказаної експертизи, враховуючи кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, вбачається, що потерпілий отримав більше одного удару, які спричинили отримання ним декількох травм, а саме: у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку; забійної рани лівої лобної ділянки; пара орбітальної гематоми ліворуч, що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про нанесення ним всього одного удару в область обличчя потерпілого.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про вручення йому пам`ятки про права та обов`язки, однак нез`ясування судом питання чи зрозуміло обвинуваченому його права та обов`язки, то колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки в ході судового провадження обвинувачений не заявляв суду про те, що вручена йому пам`ятка є для нього незрозумілим і що він потребує додаткового роз`яснення та безоплатного захисника.
Будь-яких інших порушень закону України про кримінальну відповідальність або норм кримінального процесуального законодавства України з боку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4