Номер провадження: 11-кп/813/1651/21
Номер справи місцевого суду: 496/2579/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області 22 червня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 0001256 від 08.11.2020 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області 22 червня 2021 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 0001256 від 08.11.2020 року до 20.08.2021 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а тому є ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, містить істотні порушення кримінального процесуального закону, та посилається на такі обставини:
- посилання прокурора на намір обвинуваченого ухилитись від слідства жодним чином не підтверджені та є лише формальним цитуванням кримінально-процесуального закону;
- не доведено прокурором і існування інших, передбачених ст. 177 КПК України, ризиків;
- досудове слідство закінчено та проведені усі слідчі дії;
- за умови недоведеності ризиків, з урахуванням особи обвинуваченого застосований запобіжний захід є невмотивовано жорстоким;
- у даній справі не існує реальних ознак наявності суспільного інтересу, не зазначено про них і у клопотанні прокурора;
- існування підозри для тримання під вартою є недостатнім, як і посилання лише на тяжкість злочину та суворість покарання.
Посилаючись на викладене, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту та іншого заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, також захисник просить розглянути можливість внесення застави.

Позиції учасників судового розгляду.
У судове з`явився представник потерпілого ОСОБА_9 , який звернув увагу апеляційного суду, що відповідна міра запобіжного заходу до обвинуваченого була застосована, зокрема, і тому, що останній двічі не з`являвся у судове засідання до суду першої інстанції , не зважаючи на належне повідомлення, відносно нього двічі було винесено привід. Крім того, характеризуючою обставиною також є те, що наразі у Біляївському районному суду Одеської області на розгляді перебуває обвинувальний акт за ст. 125 КК України, де обвинуваченим є також ОСОБА_8 . Окрім того, представник потерпілого зазначив, що потерпілому жодної допомоги не надав.
На підставі викладено представник потерпілого просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Інші учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги, у судове засідання, призначене на 21.07.2021 року, не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання до апеляційного суду не подавали.
Відповідно до положення ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про необхідність відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо висновку суду першої інстанції про обґрунтованість підозриу вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, апеляційний суд, звертає увагу на таке.
За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_8 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто його причетність до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою

Тому, враховуючи фактичні обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і вказані діяння спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки, та у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку та наявний суспільний інтерес.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні. Тож посилання захисника ОСОБА_8 на завершення досудового слідства та слідчих дій є такими, що не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на обрання занадто суворого запобіжного заходу з посиланням на недоведеність вини підозрюваної.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, та, відхиляючи посилання захисника ОСОБА_8 на їх формальність, апеляційний суд враховує такі обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, у вигляді позбавлення волі від 3 до 5 років, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, те, що кримінальні правопорушення полягаєу залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а також відсутність щирого каяття ОСОБА_8 та спроби маніпулювання обвинуваченим можливим відшкодуванням моральної шкоди, апеляційний суд приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування від органу досудового розслідування та суду.
Безпідставність відповідних посилань апелянта щодо недостатності таких факторів як обґрунтованість підозри та тяжкість покарання для доведення ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, спростовується, зокрема і наступним висновком Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Безпідставними апеляційний суд вважає і доводи апелянта про формальність посилань прокурора на намір обвинуваченого ухилитись від слідства, зважаючи на наведені вище ризики. Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.
Соціальні зв`язки ОСОБА_8 , на які звертає увагу його захисник у апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на переконання апеляційного суду, місце проживання, сім`я, постійна робота та стабільний дохід не є достатньо переконливими, щоб нівелювати вище зазначені ризики.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області 22 червня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні № 0001256 від 08.11.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4