УХВАЛА
менем України

13 квітня 2021 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю заявниці ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у кримінальному провадженні №0000214, внесеному до ЄРДР 25 березня 2020 року,-

встановив:

03 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у кримінальному провадженні №0000214, внесеному до ЄРДР 25 березня 2020 року, яка надійшла до суду 06 квітня 2021 року.
У скарзі покликається на ту обставину, що 26.03.2020 року слідчий СВ Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий) за заявою ОСОБА_5 вніс записи до ЄРДР та розпочав досудове розслідування № 0000214 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке з 01 липня 2020 року є кримінальним проступком згідно ч.2 ст.12 КК України.
22.04.2020 року слідчий вручив ОСОБА_3 письмове повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року в частині зміни дати "25 квітня 2020" та "25 березня 2020", за яким ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Обвинувальний акт від 30 червня 2020 року надійшов до суду 07 липня 2020 року (тобто, після 01 липня 2020 року), що встановлено ухвалою від 15 березня 2021 року Володимир-Волинського міського суду у справі № 154/1959/20 провадження № 1-кп/154/83/21. Вказаною ухвалою від 15 березня 2021 року обвинувальний акт повернено прокурору для внесення відомостей з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
На час подання цієї скарги сплинув один місяць з дня повідомлення ОСОБА_3 про підозру, що відбулось 22.04.2020 року, та прокурором не закрито кримінального провадження і не подано до суду обвинувального акту з додержанням вимог ч.5 ст.301 КПК України, що свідчить про подання цієї скарги в межах строків, встановлених п.10 ч.1 ст.303 КПК України.
Проте, оглядом матеріалів кримінального провадження № 000214 встановлюється відсутність фактичних обставини, за яких слідчий вчинив оціночне судження про наявність "довготривалих не приязних відносин" між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , доводами/аргументами чого зазначає наступне.Зокрема, у протоколі від 27.03.2020 допиту потерпілої ОСОБА_5 з її слів записано наступне: "З серпня 2019 року моя донька ОСОБА_3 почала їздити на роботу в Республіку Польща. Коли вона їхала на заробітки то залишала свого сина ОСОБА_6 під мій догляд та залишала грошові кошти на його потреби"; і далі: "14.03.2020 моя донька приїхала додому з Республіки Польща". На думку обвинуваченої, вказані фактичні обставини не викликають жодного обґрунтованого сумніву, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існували довготривалі приязні відносини, щонайменше, з "З серпня 2019 року" до "14.03.2020" - 5-ть місяців або понад 21 тиждень.
Далі у протоколі від 27.03.2020 допиту потерпілої ОСОБА_5 з її слів записано наступне: "14.03.2020 моя донька приїхала додому з Республіки Польща та відразу почала зі мною сваритись тому, що вона хоче, що б я продала квартиру. 25.03.2020 близько 14 години 10 хвилин я, знаходячись у своїй квартирі ... моя донька кулаком правої руки вдарила мене один раз прямо у ніс". Вказані фактичні обставини не викликають жодного обґрунтованого сумніву, що відносини, які слідчий вважає "неприязними", мали короткочасний характер - 1,5 тижні (з 14 до 25 березня 2020 року), але не "довготривалий". При цьому, показання ОСОБА_5 , що приводом до сварок були бажання ОСОБА_3 щоб ОСОБА_5 "продала квартиру", викликають обґрунтований сумнів, за наступних показів ОСОБА_5 : " ОСОБА_3 прописана у кватирі ОСОБА_5 та на її догляд залишає свого сина ОСОБА_6 , коли їздить на роботу в Польщу". Тобто, місцем постійного проживання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_6 є квартира ОСОБА_5 . У разі продажу цієї квартири, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 залишаться без житла і вимушені будуть шукати місце для тимчасового проживання/перебування, оскільки ОСОБА_5 не дала показань щодо наявності іншої квартири або попередньої домовленості про її купівлю за кошти від проданої квартири ОСОБА_5 .
Вважає, що дійсними причинами сварки було щось інше, ніж гадані показання ОСОБА_5 , ніби ОСОБА_3 бажає продажу квартири, оскільки у разі її продажу вона залишиться разом із своїм сином без постійного житла.
Беззаперечно, що вказані "сварки" між мамою ОСОБА_5 і донькою ОСОБА_3 не могли бути приводом, за якого донька умисно вдарила маму, чим заподіяла останній легкі тілесні ушкодження. Для таких дій доньки необхідний більш вагомий привід, ніж звичайні "сварки" усні суперечки) з мамою.
Про наявність такого вагомого приводу (фактичних обставин) у протоколі від 27.03.2020 допиту потерпілої ОСОБА_5 з її слів записано наступне: З серпня 2019 року моя донька ОСОБА_3 , почала їздити на роботу в Республіку Польща. 25.03.2020, близько 14 години 10 хвилин я знаходячись у своїй квартирі побачила, що моя донька виходить з квартири із пакетом у руках, а тому я сказала їй, що б вона віддала пакета, оскільки знаю, що вона може забрати документи на мою квартиру де вона прописана. У той момент ми знаходилися у прохідній кімнаті та я потягнулась правою рукою до пакета, та схвативши його хотіла у неї забрати бо вона не хотіла віддавати. У відповідь моя донька кулаком правої руки вдарила мене один раз прямо у ніс.
За вказаних показань ОСОБА_5 встановлюються наступні фактичні обставини: за необґрунтованого припущення, що ОСОБА_3 "може забрати документи на мою квартиру" (тобто на квартиру ОСОБА_5 ) і ці документи можуть бути у пакеті, ОСОБА_5 "схвативши його хотіла у неї забрати". Таке припущення, що у пакеті могли бути документи на квартиру ОСОБА_5 , продажу якої бажала ОСОБА_3 (зі слів самої ОСОБА_5 ), є необгрунтованим, оскільки у протоколі не записано, яким чином без нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_5 , могла бути продана її квартира - за відсутності такої довіреності не має жодної потреби забирати документи на квартиру ОСОБА_5 , крім випадку наявності у слідчого даних про злочинну змову ОСОБА_3 з нотаріусом щодо виготовлення фальшивої (підробленої) довіреності від імені ОСОБА_5 .
Проте, за обґрунтованого припущення, що у пікеті були гроші, які під час "роботи в Польщі" заробила ОСОБА_3 , ОСОБА_5 "сказала їй, що б вона віддала пакет", але "вона не хотіла віддавати" пакет. Тоді, ОСОБА_5 "потягнулась правою рукою до пакета, та схвативши його хотіла у неї забрати", "У відповідь донька кулаком правої руки вдарила мене один раз прямо у ніс".
До вказаного додає, що ОСОБА_5 з метою виправдати свої протиправні дії перед працівниками поліції, яких викликала ОСОБА_3 , вигадала, що у пакеті могли бути документи на її квартиру, яку нібито хоче продати ОСОБА_3 , оскільки у протоколі допиту зі слів ОСОБА_5 записано: "Після даної ситуації моя донька зателефонувала при мені на лінію 102 ... Після цього приїхали працівники поліції, яким я розповіла про дану ситуацію та в подальшому написала заяву про тілесні ушкодження".
Щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_3 звертає увагу на наступне.
За явно необґрунтованого фактичними обставинами оціночного судження про "довготривалі не приязні відносини" між мамою ОСОБА_5 і донькою ОСОБА_3 слідчий лише за наявності обставин заподіяння донькою ОСОБА_3 матері ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень вчинив правову кваліфікацію діяння ОСОБА_3 за нормою ч.1ст.125 КК України, диспозиція якої передбачає "умисне легке тілесне ушкодження". Однак, за обґрунтованого припущення щодо наявності фактичних обставин, за яких ОСОБА_3 намагалась припинити суспільно небезпечне посягання ОСОБА_5 забрати в нею сумку з грошима, які ОСОБА_3 заробила в Польщі і тому ці гроші є її приватною власністю - по суті, це грабіж; ОСОБА_3 мала право спричинити ОСОБА_5 "легке тілесне ушкодження" відповідно д о норм кримінального права, зокрема ст.36 КК України.
Таким чином, повідомлення про підозру 22.04.2020 складено з істотним порушення норм КПК України, що визначають завдання кримінального провадження. Також вказує, що ОСОБА_3 не може бути обвинувачена за вчинення необхідної оборони з метою захисту свого приватного права на гроші, які заробила у Польщі, від суспільно небезпечних посягань ОСОБА_5 , яка "хотіла у неї забрати" пакет з грошима, а потім гадано стверджувала, що у пакеті були документу на її квартиру, яку ОСОБА_3 нібито хотіла продати.
Просить скасувати повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року в частині зміни дати "25 квітня 2020" та "25 березня 2020", за яким ОСОБА_3 підозрюється "у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України".
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 скаргу підтримала та просить її задовольнити з викладених у ній підстав. Додаткових пояснень суду не дала.
Слідчий та прокурор доля участі у розгляді даної скарги повторно не з`явились, а тому суд вирішує дану скаргу у їх відсутності, проти чого обвинувачена ОСОБА_3 не заперечила.
Заслухавши доводи обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000214 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.03.2020 року слідчий СВ Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий) за заявою ОСОБА_5 вніс записи до ЄРДР та розпочав досудове розслідування № 0000214 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке з 01 липня 2020 року є кримінальним проступком згідно ч.2 ст.12 КК України.
22.04.2020 року вказаний слідчий вручив ОСОБА_3 письмове повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року в частині зміни дати "25 квітня 2020" та "25 березня 2020", за яким ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, крім іншого, повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; про скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
З доводів обвинуваченої ОСОБА_3 , викладених у її скарзі, вбачається її незгода з повідомленням її про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, які зводяться до заперечення її винуватості у пред`явленому обвинуваченні.
За своєю юридичною формою та змістом, повідомлення про підозру ОСОБА_3 повністю відповідає вимогам ст.277 КПК України, складене уповноваженим слідчим за погодженням з прокурором місцевої прокуратури, вручене в той же день особисто ОСОБА_3 , що стверджується її підписом, тобто слідчим були дотримані вимоги ст. ст. 278, 481 КПК України, а тому у задоволенні скарги обвинуваченої ОСОБА_3 слід відмовити.
Доводи ОСОБА_3 про інші обставини, ніж ті що викладені у підозрі, за яких нею було на її думку заподіяно тілесне ушкодження потерпілій, підлягають перевірці в ході досудового розслідування слідчим та в ході судового розгляду кримінального провадження судом, та на даній стадії не можуть бути перевірені слідчим суддею в межах розгляду даної скарги та покладені в основу рішення про скасування врученої їй раніше підозри.
На підставі викладеного, керуючись ст. 303 КПК України, слідчий суддя,-
постановив :
У задоволенні скарги обвинуваченої ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 22 квітня 2020 року з подальшими змінами за повідомленням від 30 квітня 2020 року, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у кримінальному провадженні №0000214, внесеному до ЄРДР 25 березня 2020 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 14 квітня 2021 року.

Слідчий суддя /-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського
міського суду Волинської області ОСОБА_1