Провадження № 11-кп/4820/340/21
Справа № 679/818/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: п.4 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 24 лютого 2020 року, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тріскині Сарненського району Рівненської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимостей,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 08 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання попереднє ув`язнення з 24 лютого 2020 року до 14 серпня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_10 ухвалено обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.

Судом вирішено питання речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.
За вироком суду, 24 лютого 2020 року приблизно о 12 год 15 хв у м. Нетішині Хмельницької області ОСОБА_10 прийшов у квартиру за місцем свого проживання, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та виявив, що його дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в кімнаті зали, будучи одягнутою лише в нічну сорочку, вживає алкогольні напої. ОСОБА_10 на пропозицію дружини приєднався до неї та вони продовжили розпивати алкогольні напої разом.
Приблизно о 12 год 20 хв під час вживання алкогольних напоїв у кімнаті зали ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин влаштував сварку з ОСОБА_8 , у ході якої остання почала висловлюватися нецензурними та образливими словами на адресу ОСОБА_10 .
У ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним словами та поведінкою дружини, раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Тому в кімнаті зали вищевказаної квартири він почав завдавати удари руками та шкіряним ременем із металевою пряжкою в ділянку голови, тулуба та кінцівок останньої, зокрема, завдав близько трьох ударів руками в ділянку обличчя, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синця повік лівого ока, синця повік правого ока з крововиливом під кон`юктивальну оболонку, синця з осадненням у ділянці носа.
Унаслідок завданих ударів потерпіла впала на підлогу біля вікна кімнати та крісла, при цьому отримала тілесні ушкодження в ділянці волосистої частини голови, у вигляді: забійної рани тім`яної ділянки голови зліва, в поєднанні з підшкірною гематомою, підшкірної гематоми правої скроневої ділянки голови з крововиливом в скроневий м`яз, підшкірної гематоми лобно-скронево-тім`яної ділянки зліва, підшкірної гематоми правої тім`яної ділянки голови із забійною раною, підшкірної гематоми правої тім`яно-потиличної ділянки голови.
При цьому ОСОБА_10 продовжував завдавати тілесні ушкодження ОСОБА_8 , від яких потерпіла, відчуваючи сильний фізичний біль, та не маючи можливості протидіяти неправомірним діям ОСОБА_10 , бо перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, прикривалася руками.
Як наслідок ОСОБА_10 спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: множинних, не менш як 72 синців округлої форми по передній і зовнішній поверхні правого плеча, передньої поверхні правого передпліччя, задньої поверхні правого передпліччя, задньо-внутрішньої поверхні лівого плеча, зовнішньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні лівого передпліччя, задньо-внутрішньої поверхні лівого передпліччя, в ділянці правої і лівої молочної залози.
Також у ході побиття потерпілої, ОСОБА_10 , незважаючи на її стан та на той факт, що остання не чинила фізичного опору, лише прикривалася від завданих ударів, умисно завдав ще не менш як 7 ударів руками в ділянку лоба і обличчя, та не менш як 11 ударів в ділянку спини, попереку, ніг передньої частини тулубу ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: двох синців лобної ділянки справа, двох синців лобної ділянки голови зліва; підшкірних гематом правої щоки, підборіддя, нижньої щелепи, підщелепно справа; садна ділянки правої щоки обличчя, двох внутрішньо-шкірних крововиливів у ділянці лівої щоки, підшкірної гематоми з осадненням в ділянці лівої щоки, крововиливів під слизову оболонку верхньої та нижньої губи, синця передньої черевної стінки (живота), трьох синців з осадненнями в ділянці лобка; множинних синців, підшкірних гематом, саден правої та лівої руки, ділянок правої та лівої молочної залози, підшкірних гематом тильної поверхні правої та лівої кисті, передньої черевної стінки, лобкової ділянки тазу, правого та лівого стегна, лівої гомілки з множинними саднами в ділянці лівого плеча, ділянки лобка, правої гомілки.
Окрім того, ОСОБА_10 завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_8 шкіряним ременем, який витягнув під час сварки з останньою зі своїх штанів, завдавши ним не менш як 39 хаотичних ударів по оголеному тілу потерпілої, зокрема, в ділянку голови, тулуба та кінцівок, заподіявши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді смугастих внутрішньо-шкірних крововиливів та синців з полосами просвітлення, а саме: в ділянці правої та лівої щоки, п`яти синців у ділянці правої молочної залози, п`яти синців у ділянці лівої молочної залози, одинадцяти в ділянці живота, одинадцяти в ділянці спини та попереку справа та зліва, восьми в ділянці лівого стегна та лівої сідниці, восьми в ділянці правого стегна та правої сідниці.
У результаті спричинених тяжких тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 через певний проміжок часу померла на місці події внаслідок травматичного шоку.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просив змінити вирок Нетішинського міського суду від 08 лютого 2021 року, визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, застосувати ч.1 ст.69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.119 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, зазначеного в санкції цієї статті.

Уважав, що висновки місцевого суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, зазначав, що у вироку суду не наведено обставин, які б спростовували доводи захисника ОСОБА_9 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України, а тільки вказано, що «доводи є безпідставними і такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження».

Також зібраними в ході судового розгляду доказами не доведено умисел ОСОБА_10 на умисне нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

У діях ОСОБА_10 є ознаки необережної форми вини злочинної недбалості, він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити. Відтак, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

При призначенні покарання судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання, тільки активне сприяння розкриттю злочину.

Судом першої інстанції не було визнано обставиною, що пом`якшує покарання, факт надання ОСОБА_10 медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, факт вчинення ним злочину вперше, позитивна характеристика за місцем роботи та проживання.

Тому, враховуючи всі обставини справи та особу обвинуваченого, його думку щодо покарання, вважав, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив змінити вирок Нетішинського міського суду від 08 лютого 2021 року, визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, застосувати ч.1 ст.69 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.119 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї статті.

Зазначав, що висновки місцевого суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, правовій позиції Верховного суду, висновкам ЄСПЛ.

Уважав, що в ОСОБА_10 відсутній умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень дружині. що підтверджено зібраними в ході судового слідства доказами.

Характер та локалізація поранень також не свідчить про умисел на вбивство. Хоча обвинуваченим і було нанесено численні удари потерпілій, але більшість з них нанесені не в життєво-важливі органи, вони завдавались по різних частинах тіла хаотично, без чіткої спрямованості на спричинення смерті.

Про відсутність умислу на позбавлення потерпілої життя свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Припинивши завдавати удари обвинувачений ОСОБА_10 , виявивши, що потерпіла не подає ознак життя, він став надавати допомогу, в подальшому була викликана швидка допомога і поліція.

Крім того, зазначав те, що в діях ОСОБА_10 є ознаки необережної форми вини злочинної недбалості, бо він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, а відтак, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

Тому, на його думку, судом першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність.

Також є підстави призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.119 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї статті.

Призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ураховуючи всі обставини справи та особу винного, думку потерпілого, уважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі прокурор просила скасувати вирок Нетішинського міського суду від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_10 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Указувала, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковано за п.4 ч.2 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Унаслідок своїх умисних, злочинних, спрямованих на вбивство дій, ОСОБА_10 , діючи умисно та з особливою жорстокістю, усвідомлюючи, що внаслідок його дій потерпіла відчуває нестерпний фізичний біль, психічні та моральні страждання, упродовж не менш як однієї години, завдавав ОСОБА_8 численні удари, допоки вона не припинила подавати ознаки життя. Зокрема, завдав не менш як шістдесят ударів кулаками рук, ногами та шкіряним ременем із металевою пряжкою по голові, оголеному тулубу та кінцівках, заподіявши потерпілій особливі фізичні, психічні то моральні страждання та тілесні ушкодження, які в своїй сукупності, за критерієм небезпеки для життя на момент заподіяння, відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню.

У результаті спричинених тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_8 померла на місці події під час її побиття внаслідок травматичного шоку, зумовленого спричиненням ОСОБА_10 множинних синців, підшкірних гематом тіла, закритого перелому грудного відділу хребта.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України, стороною обвинувачення враховано всі досліджені докази в сукупності, а саме: спосіб вчинення ним злочину, кількість ударних дій тупим предметом, а також багаторазове здавлювання обмеженою травмуючою поверхнею тупих предметів, їх локалізацію, період спричинення тілесних ушкоджень.

Таким чином, ураховуючи велику кількість травмуючих дій та завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , спосіб та значний період їх нанесення, прокурор вважала, що обвинувачений, міг та мав можливість об`єктивно усвідомлювати, що завдає особливих фізичних, моральних та психологічних страждань останній, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажав їх настанню, тобто, діяв з умислом на вбивство ОСОБА_8 із особливою жорстокістю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; прокурора на підтримання доводів поданої апеляційної скарги та заперечення проти інших апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на підтримання поданих ними апеляційних скарг та в заперечення інших апеляційних скарг; потерпілого ОСОБА_8 на підтримання власної апеляційної скарги з викладених у ній мотивів та в заперечення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Твердження сторони захисту та потерпілого про те, що дії ОСОБА_10 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України (із застосуванням ч.1 ст.69 КК України), бо обвинувачений не мав на меті умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів відхиляє.

Також колегія суддів не вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та думку прокурора про кваліфікацію дій ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При кваліфікації дій ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст.115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.

Судом першої інстанції ретельно досліджено докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Також суд урахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного.
Достовірно встановлено, що ОСОБА_10 умисно завдавав ОСОБА_8 тілесні ушкодження з метою виховання потерпілої для того, щоб вона припинила агресивну поведінку щодо нього та не мав на меті заподіяння смерті ОСОБА_8 , не бажав настання та не передбачав такого наслідку своїх дій.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_10 в нього не було наміру спричиняти смерть потерпілій ОСОБА_8 , завдаючи удари він усвідомлював, що завдає потерпілій тілесні ушкодження, але так він хотів лише виховати її, бо вона поводилася агресивно.

Характер та локалізація поранень також не свідчить про умисел на вбивство. Хоча обвинуваченим і було завдано численні удари потерпілій, але більшість з них завдані не в життєво важливі органи, вони завдавались в різні частини тіла хаотично, без чіткої спрямованості на спричинення смерті.

Про відсутність умислу на позбавлення потерпілої життя свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Припинивши завдавати удари, обвинувачений ОСОБА_10 виявив, що потерпіла не подає ознак життя, став надавати допомогу, звернувся по допомогу до сусідів. У подальшому ними й була викликана швидка допомога і поліція.

З установленої судової практики вбачається, що дії особи, яка завдає удару іншій особі з невизначеним умислом на заподіяння тілесних ушкоджень мають кваліфікуватися за наслідками таких дій.

При вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК, слід ураховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного.

До особливо жорстоких можуть бути віднесені випадки, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Ураховуючи вищенаведене, особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

Окрім того, незадовго до смерті потерпіла та обвинувачений вживали алкогольні напої у великій кількості, тобто, перебували в алкогольному сп`янінні, що, окрім іншого, зумовило відсутність рефлекторних реакцій на тактильні, больові та інші подразники в потерпілої.

Таким чином, незважаючи на те, що кількість та масивність виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень зазвичай супроводжується відчуттям фізичного болю, в даному випадку потерпіла фактично не зазнавала больових відчуттів, а отже, не зазнавала фізичних, моральних чи психологічних страждань, що б передбачало наявність ознак особливої жорстокості в діях обвинуваченого.

Колегія суддів зазначає, що наведений висновками судовомедичного експерта характер спричинених тілесних ушкоджень сам собою не свідчить про прояв ОСОБА_10 особливої жорстокості в його діях.

Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження.

Згідно з ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взяємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що докази у справі, які оцінені, в їх сукупності, відповідно до вимог ст.94 КПК України, є належними, допустимими та з усією достатністю доводять спрямованість прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_10 на вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.
Як видно з показань обвинуваченого ОСОБА_10 в суді першої та апеляційної інстанції, він свою вину в інкримінованому злочині не визнав, вказував, що у нього не було умислу вбити дружину. Визнав факт заподіяння тілесних ушкоджень, однак заперечив факт побиття ОСОБА_8 руками та ногами. Пояснив, що приїхав додому після роботи о 13 год 15 хв 24 лютого 2020 року та побачив, що його дружина ОСОБА_8 вживала алкогольні напої. Побачивши його, дружина ОСОБА_8 запросила приєднатися до неї, на що він погодився. Під час обіду попросив дружину дати кошти на цигарки, на що вона відмовила. Після цього він запитав дружину, звідки в неї синці, що дружина у відповідь почала сварку. В подальшому між ними виник словесний конфлікт, зокрема, щодо походження наявних у ОСОБА_8 синців на ногах, які ОСОБА_10 помітив на ній ще зранку коли йшов на роботу, а також у відмові надати кошти на цигарки, що його сильно обурило. При цьому ОСОБА_10 зауважив, що розміри синців у його дружини були незначними та побоювань щодо стану її здоров`я в нього з даного приводу не виникало.
ОСОБА_10 показав, що в ході словесного конфлікту його дружина поводила себе агресивно, а тому будучи обуреним її словами він витягнув з пояса своїх штанів шкіряного ременя та наніс приблизно 5-15 ударів ОСОБА_8 по сідницях, після чого конфлікт припинився, оскільки його дружина побігла до ванної кімнати. Потім він вийшов на балкон, щоб покурити та заспокоїтися, орієнтовно на 10-15 хвилин. Коли він повернувся з балкону, ОСОБА_8 була у великому залі, не бажаючи продовжувати конфлікт, він пішов прогулятися на вулицю до меблевого магазину, а потім до річки. Побувши там близько години півтори, він заспокоївся та пішов додому.
Зайшовши у квартиру, почув у залі звук падіння, побачив дружину, яка лежала біля телевізора, підійшов до неї і почав бити її по обличчю для того, щоб перевірити, чи вона жива. Не помітивши реакції, він перекинув її на спину та почав надавати їй допомогу, зокрема, робив штучне дихання.
Після надання першої медичної допомоги він почув хрипи дружини він знову почав робити штучне дихання та масаж серця. Оскільки ситуація не покращилась, бо дружина не подавала ознак життя, він одразу побіг до сусідів і покликав сусідку, щоб вона подивилася до дружини. Потім сусіди зайшли в квартиру та побачили його дружину, яка лежала на підлозі, викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції. Після приїзду швидкої медичної допомоги було констатовано смерть ОСОБА_8 , а після приїзду працівників поліції він вже нічого не пам`ятав, оскільки дуже сильно переживав. Також обвинувачений зазначив, що точно знає, що мети вбивати дружину він не мав, а лише хотів виховати її щоб більше «не тягнула до нього руки».
Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 , який є спільним сином обвинуваченого ОСОБА_10 та померлої ОСОБА_8 , показав, що очевидцем подій не був. Зазначав, що за декілька місяців до цієї ситуації його мати працевлаштувалася на ринку та почала зловживати алкогольними напоями. Вказував, що сварки між батьками були, однак це не було часто. Відмітив, що батько і мати були дуже хорошими батьками та пояснив, що в батька є психічні розлади. При цьому його батько є роботящим, добрим сім`янином, тому будь-яких претензій до нього він немає та винним його не вважає. Переконаний, що відносно останнього слід застосувати примусове лікування, оскільки на його думку він не мав ні мотиву, ні будь-яких інших підстав для вбивства матері, це стало прикрою випадковістю.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_10 та померлої ОСОБА_8 . Перебуваючи вдома, до них прийшов ОСОБА_10 та покликав її до нього у квартиру. Коли вона зайшла до квартири, то запитала його, де ОСОБА_12 , на що він повідомив, що в кімнаті зали. Зайшовши до зали, побачила на підлозі роздягнену, в синцях ОСОБА_8 , яка не подавала ознак життя. Сусід був дуже схвильований та постійно повторював: «що я наробив». Після побаченого їй стало погано і вона повернулася в свою квартиру, тоді обвинувачений просив викликати швидку та поліцію, що вона з своїм чоловіком і зробила. Показала, що того дня шуму чи сварок у квартирі сусідів не чула. Окрім цього, зазначала, що конфлікти та сварки у сім`ї ОСОБА_13 виникали рідко. Також вказувала, що на її думку, вбити свою дружину обвинувачений не міг, а також не мав на це мотивів. Зі слів обвинуваченого їй стало відомо, що останній надавав допомогу своїй дружині та робив штучне дихання.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 повідомив, що є сусідом обвинуваченого ОСОБА_10 та померлої ОСОБА_8 . Пояснював, що зайшов у квартиру до ОСОБА_13 та побачив, що ОСОБА_15 лежала в залі на спині, в області скроні була кривава пляма. Обвинувачений попросив його викликати швидку та поліцію. Викликавши швидку медичну допомогу та поліцію він пішов зустрічати їх. Після прибуття швидкої він зайшов з медиками та після огляду сусідки працівники швидкої медичної допомоги констатували її смерть. Також зазначав, що зі слів сусіда йому стало відомо, що обвинувачений курив на балконі та почув, що в кімнаті впала ОСОБА_12 , після того він забіг до зали та почав робити їй штучне дихання. Окрім цього, обвинувачений пояснив, що в них з дружиною виник конфлікт на підґрунті того, що вона йому відмовила на його прохання надати кошти на цигарки, почався скандал, в ході якого дружина постійно провокувала обвинуваченого після чого накинулася та вдарила його по обличчю. Після цього він дав їй ляпаса. В ході подальшої розповіді обвинуваченим йому стало відомо, що для того, щоб не продовжувати конфлікт ОСОБА_16 пішов на вулицю, а ОСОБА_12 залишилася за столом їсти і випивати.
Також пояснив, що сварки на підвищених тонах між сусідами були, але останнім часом сварок не було. Алкоголем не зловживали, бійок між сусідами ніколи не бачив. Вважав, що, на його думку, умисно вбити свою дружину обвинувачений не міг, оскільки сусід є адекватним.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції судово медичний експерт ОСОБА_17 надав показання згідно висновків, які містяться в матеріалах справи та зазначав, що низка тілесних ушкоджень ОСОБА_8 наступила посмертно внаслідок падіння з висоти власного росту, зокрема, на голові ОСОБА_8 . У підсумку експерт зазначав, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок травматичного шоку, який був зумовлений сукупністю отриманих тілесних ушкоджень. Вказував, що під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 була жива. Характер перелому хребта у ОСОБА_8 не обмежував останню в русі.
Колегія суддів погоджується з місцевим судом, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, стверджується дослідженими та перевіреними судами першої та апеляційної інстанції показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами, встановленими обставинами справи.

Водночас доводи сторони захисту та потерпілого щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 вбивства через необережність є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вчинення самого злочину.
Тому посилання про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 на ч.1 ст.119 КК України є безпідставними і такими, що на думку колегії суддів апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Крім того вина ОСОБА_10 підтверджується об`єктивними даними, а саме:
- рапортом старшого чергового інспектора Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 від 24 лютого 2020 року про прийняття повідомлення від ОСОБА_11 про те, що її сусід ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження для своєї дружини ОСОБА_8 , від яких остання померла;
- заявою ОСОБА_10 про надання добровільної згоди на огляд квартири АДРЕСА_2 ;
- протоколом огляду місця події та трупа від 24 лютого 2020 року, з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_8 без ознак життя, з тілесними ушкодженнями. Візуально на фототаблицях (додатках до протоколу) зафіксовано, що труп ОСОБА_8 з численними тілесними ушкодженнями;
- довідкою щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та шкідливість реакції від 24 лютого 2020 року, відповідно до якої в ОСОБА_10 виявлено 1,03 проміле алкоголю в крові;
- протоколом слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 25 лютого 2020 року з ОСОБА_10 , за участю його захисника, в ході якого обвинувачений вказав, в який саме спосіб спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 ;
- протоколом про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій №1228т/121/14-2020 від 19 березня 2020 року, з якого вбачається, що внаслідок нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . ОСОБА_8 наступила смерть останньої;
- копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_8 №473 від 25 лютого 2020 року вказана причина смерті: множинні синці, підшкірні гематоми тулуба;
- висновком судово-медичної експертизи № 27 від 06 квітня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено: забійна рана тім`яної ділянки голови зліва, два синця лобної ділянки справа, два синці лобної ділянки голови зліва, підшкірна гематомалобно-скронево-тім`яної ділянки голови зліва, підшкірна гематома правої тім`яної ділянки голови, підшкірна гематома правої скроневої ділянки голови з крововиливом в скроневий м`яз, підшкірна гематома правої тім`яно-потиличної ділянки голови, синець повік правого ока з крововиливом під кон`юнктивальну оболонку, синець повік лівого ока, підшкірна гематома правої шоки, підборіддя, нижньої щелепи, підщелепно справа, садно ділянки правої щоки обличчя, два внутрішньо-шкірні крововиливи в ділянці лівої щоки, синець з осадненням в ділянці носа, підшкірна гематома з осадненням в ділянці лівої щоки, крововиливи під слизову оболонку верхньої та нижньої губи. Також виявлено ушкодження в ділянці грудної клітини, тулуба, тазу, кінцівок, а саме: закритий конструктивний перелом 7-го грудного хребця з крововиливом під пристінкову плевру, підшкірні гематоми передньої поверхні грудної клітини справа, задньої поверхні грудної клітини та в ділянці попереку, смугасті внутрішньо-шкірні крововиливи та синці з полосами просвітлення в ділянці правої молочної залози п`ять, лівої молочної залози п`ять, в ділянці живота одинадцять, в ділянці спини та попереку справа та зліва одинадцять, в ділянці лівого стегна та лівої сідниці вісім, в ділянці правого стегна та правої сідниці вісім синців. Множинні синці, підшкірні гематоми, садна правої та лівої руки, ділянок правої та лівої молочної залози, підшкірні гематоми тильної поверхні правої та лівої кисті, передньої черевної стінки, лобкової ділянки тазу, правого та лівого стегна, лівої гомілки з множинними саднами в ділянці лівого плеча, ділянки лобка, правої гомілки.
Усі вищенаведені тілесні ушкодження, що були заподіяні ОСОБА_8 , виникли прижиттєво, незадовго та в межах години до настання смерті, мають ознаки кваліфікуючого критерію небезпеки для життя на час заподіяння, оскільки сукупно спричинили виникнення травматичного шоку, відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня.
Також проведеним дослідженням трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому третього ребра зліва, та осаднення передньої поверхні грудної клітки, які мають властивості посмертного виникнення. Закритий перелом третього ребра спричинений за конструктивним механізмом прикладання тупого предмету внаслідок здавлювання грудної клітини в передньо-задньому напрямку. Осаднення причинено по механізму тертя переважаючою травмуючою поверхнею. З висновку також видно, що ОСОБА_8 після нанесення виявлених тілесних ушкоджень могла вчиняти активні дії щодо пересування. Також проведеним судово-гістологічним дослідженням виявлено морфологічні ознаки травматичного шоку у вигляді розладу кровообігу у вигляді нерівномірного кровонаповнення досліджуваних органів, дрібновогнищевого крововиливу в товщі надниркових залоз, скупчення груп клітин із світлою цитоплазмою в печінці та надниркових залозах, які сформувались в короткий проміжок часу перед настанням смерті після спричинення виявлених тілесних ушкоджень чи під час їх спричинення, виключає можливість збереження життя потерпілої в разі надання їй вчасної медичної допомоги;
- висновком експерта №370 від 25 березня 2020 року встановлено: дрібновогнищевий крововилив в товщі надниркових залоз, скупчення групи клітин зі світлою цитоплазмою в печінці та надниркових залозах, які можуть бути проявами травматичного шоку;
- згідно висновку експерта №216 від 03 березня 2020 року, кров трупа ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО;
- висновком експерта №443 від 03 березня 2020 року встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи зразків крові та спинномозкової рідини з трупу ОСОБА_8 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості: в крові 3,55 проміле, в спинномозковій рідині 4,12 проміле;
- висновком експерта №63 від 03 червня 2020 року, з якого випливає, що серед виявлених тілесних ушкоджень в потерпілої ОСОБА_8 , не менш як шістдесят мають властивості ударного прикладання травмуючої поверхні твердих предметів. Виявлені в потерпілої тілесні ушкодження у вигляді перелому третього ребра зліва та осадження передньої поверхні грудної клітки могли виникнути в результаті застосування відносно неї серцево-легеневої реанімації в спосіб, продемонстрований підозрюваним під час проведення за його участю слідчого експерименту. На тілі потерпілої виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних підшкірних гематом правої та лівої верхньо-бокових ділянок голови, виникнення частини з яких не виключається внаслідок падіння з висоти власного зросту і які не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 .
Ураховуючи морфологічні властивості різної давності виявлених тілесних ушкоджень в ОСОБА_8 , їх заподіювання тривало упродовж не менш як одна година до настання смерті. Виявлені в ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитись в результаті нанесення їй ударів за обставин та в спосіб, продемонстрований підозрюваним під час проведення за його участю слідчого експерименту. На тілі ОСОБА_8 ушкоджень з ознаками виникнення внаслідок волочіння при дослідженні трупа не виявлено. Наявність множинних синців в ділянці правої та лівої руки, грудної клітки, з морфологічними властивостями виникнення по механізму здавлювання якими могли бути пальці рук, не виключає можливості переміщення тіла без виникнення слідів волочіння;
- висновком експерта №126 від 20 березня 2020 року встановлено, що на правому кімнатному тапку (об`єкт №1-4) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №127 від 20 березня 2020 року виявлено, що на чоловічій сорочці (об`єкт 1-3) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №128 від 18 березня 2020 року встановлено, що на джинсових штанах (об`єкт №1-6) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №124 від 19 березня 2020 року встановлено, що на наволочці (об`єкт №1-3) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №122 від 20 березня 2020 року встановлено, що на відрізку тканини (об`єкт №1) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №125 від 19 березня 2020 року встановлено, що на рушнику (об`єкт №1-7) виявлено кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №121 від 20 березня 2020 року встановлено, що на марлевих тампонах зі змивами з плям речовини бурого кольору, які виявлені на підлозі кімнати зали та на підлозі кімнати ванни (об`єкт №1-2) знайдена кров людини, яка може належати як померлій ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №98 від 30 березня 2020 року встановлено, що сліди поту та сліди крові в об`єкті №3 та сліди крові в об`єкті №1 походять від особи (осіб), в крові якої (яких) є антиген В ізосерелогічної системи АВ0, в тому числі і від померлої ОСОБА_8 , але не можна виключити присутність домішок поту та крові самого ОСОБА_10 ;
- висновком судово-психіатричного експерта №270 від 19 травня 2020 року, яким встановлено, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними;
- висновком експерта №72 від 16 червня 2020 року, відповідно до якого, на основі проведеного дослідження трупа даних катамнезу, даних лабораторних досліджень, даних матеріалів кримінального провадження №0000072 від 24 лютого 2020 року, з постановленими питаннями експерт дійшов до наступних підсумків:
-1. З виявлених на час проведення дослідження трупа ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді смугастих внутрішньо-шкірних крововиливів та синців, що мають характерні особливості, і розташовані в ділянці правої та лівої щоки, в ділянці правої молочної залози, лівої молочної залози, в ділянці живота , в ділянці спини та попереку справа та зліва, в ділянці лівого стегна та лівої сідниці, в ділянці правого стегна та правої сідниці виникли від багаторазового (не менш як 39 разів) ударного прикладання видовженої пласкої травмуючої поверхні тупого предмета, на що вказує їх смугаста форма з полосами просвітлення вздовж їх видовження на поверхні тіла. Властивості представленого для дослідження в матеріалах кримінального провадження шкіряного ременя відповідають критеріям видовженої пласкої травмуючої поверхні твердого предмета.
-2. Виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження в ділянці лобу, обличчя у вигляді синців, підшкірних гематом, внутрішньо-м`язових крововиливів, синців передньої черевної стінки, ділянки лобка з осадненнями можуть відповідати механізму виникнення від ударної дії тупих предметів, якими могли бути руки чи ноги з прикладанням не менш як десять разів. Також виявлено тілесні ушкодження в ділянці спини та попереку в поєднанні з переломом грудного відділу хребта, синці в ділянці ніг, які спричиненні не менш як внаслідок від одинадцятиразового прикладання травмуючої поверхні твердих предметів.
-3. Множинні синці круглої форми попередній і зовнішній поверхні правого плеча, передньої поверхні правого передпліччя, задньої поверхні правого передпліччя, задньо-внутрішньої поверхні лівого плеча, зовнішньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні лівого передпліччя, задньо-внутрішньої поверхні лівого передпліччя, в ділянці правої і лівої молочної залози мають морфологічні властивості виникнення по механізму здавлювання обмеженою травмуючою поверхнею тупих предметів з прикладанням не менш як 72 разів, характерні для виникнення від дії пальців рук, стиснення тіла руками нападника.
-4. Тілесні ушкодження в ділянці волосистої частини голови задньо-бокових поверхонь голови у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови зліва в поєднанні з підшкірною гематомою, підшкірної гематоми правої скроневої ділянки голови з крововиливом в скроневий м`яз, підшкірна гематома лобно-скронево-тім`яної ділянки голови зліва, підшкірна гематома правої тім`яно-потиличної ділянки голови могли виникнути внаслідок падіння як довільно, так і внаслідок попередньо нанесених ударів в обличчя, так і в результаті поєднання нанесення ударів (підшкірна гематома правої та лівої бокової поверхні волосистої частини голови крововиливом в товщу скроневого м`язу).
Цим та іншим перевіреним та дослідженим у судовому засіданні доказам суд першої інстанції дав належну оцінку в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме, у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, встановивши, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, однак не мав на меті заподіяння смерті ОСОБА_8 , не бажав настання та не передбачав такого наслідку своїх дій.
Частина 2 ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом до діяння і наслідків (за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті воно є необережним).
Умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене з метою залякування потерпілого або інших осіб, має місце тоді, коли такі ушкодження заподіюються для викликання в них почуття страху перед винним чи іншими особами. Залякування становить основний зміст погрози. Однак страх не є самоціллю заподіяння зазначених ушкоджень. Найчастіше вони є засобом впливу на потерпілого чи інших осіб, щоб примусити їх виконати певну дію чи утриматись від її виконання.
Також умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.2 ст.121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Умисний характер діянь ОСОБА_10 , в результаті яких настала смерть ОСОБА_8 , установлений судом першої інстанції на підставі аналізу зібраних у кримінальному провадженні доказів та, зокрема, висновків судово-медичних експертиз про особливості тілесних ушкоджень та характер їх нанесення.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції правильно вирішив питання про спрямованість умислу, ураховуючи сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки.
Місцевий суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заподіяння обвинуваченим потерпілій ударів свідчить про наявність в нього умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , однак обвинувачений необережно поставився до наслідків такого тілесного ушкодження, внаслідок чого сталася смерть.
Обвинувачений ужив негайних заходів до виклику швидкої допомоги, поліції, повідомив інших осіб.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Доводи захисника про невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, та недоведеність винуватості обвинуваченого у цьому злочині є необґрунтованими.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 або п.4 ч.2 ст.115 КК України, на що є посилання в апеляційних скаргах.
Колегія суддів уважає, що зібрані у справі докази є належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів оцінена з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Поведінка ОСОБА_10 говорить про відсутність в його діях умислу, усвідомлення та передбачення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю або вбивства через необережність, оскільки судом першої та апеляційної інстанції всі обставини справи були ретельно досліджені та перевірені і не дають підстав для висновку, що ОСОБА_10 мав намір умисно позбавити життя ОСОБА_8 .
Необхідним та достатнім є призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Указане покарання призначене відповідно до положень ст.65 КК України, з наведенням у вироку місцевого суду обґрунтувань такого рішення.
Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Окрім того, не встановлено підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання в межах санкції статті, інкримінованого кримінального правопорушення, судом враховано фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину, визнання своєї причетності до скоєння злочину, не приховування слідів та знарядь злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину щодо подружжя та в стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції враховано також думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_10 .
Зокрема, судом першої інстанції враховано також, що обвинуваченим ОСОБА_10 вчинено умисний тяжкий злочин, проте він не має судимостей, проживає за місцем реєстрації з сином, де характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психолога не значиться.
За таких обставин апеляційні скарги прокурора, потерпілого та захисника обвинуваченого не можуть бути задоволені, оскільки висновки суду першої інстанції в ході апеляційного розгляду не спростовані.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду при перевірці справи в апеляційному порядку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4