ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1037/21 Справа № 210/6948/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ну ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, має 8 заохочень протягом 2012-2016 років та 6 стягнень протягом 2010-2020 років, 2 з яких за листопад-грудень 2020 року, які не погашені, перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до вживання наркотичних та одурманюючих речовин, схильний до злісного порушення вимог режиму відбування покарання, а тому суд не знайшов підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не було враховано те, що засуджений за весь час відбування покарання має 8 заохочень та 6 дисциплінарних стягнень, переніс хворобу, інсульт та захворів на ВІЛ.
Крім того, засуджений зазначає, що офіційне працевлаштування засудженого на підприємстві установи відповідно до ст. 118 КВК України не може бути обов`язковим.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений та захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 12.04.2010 року засуджений Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12.02.2016 року зараховано час попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з 26.11.2009 року по 06.07.2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи характеристики ОСОБА_7 , засуджений за час відбування покарання має 8 заохочень протягом 2012-2016 років та 6 стягнень протягом 2010-2020 років, 2 з яких за листопад-грудень 2020 року, які не погашені.
Разом з тим, 30.04.2019 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії у Державній установі Жовтоводська виправна колонія №26 згідно ст. 81 КК України, але у зв`язку з невідповідністю ступеню виправлення, а саме він не довів своє виправлення, йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Крім того, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до вживання наркотичних та одурманюючих речовин, схильний до злісного порушення вимог режиму відбування покарання, що вказує на те, що він не довів своє виправлення.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 8 заохочень за весь період відбування покарання та 6 стягнень, 2 з яких не погашені, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
При цьому, кінець строку припадає на 16.04.2024 року, а на даний час процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Посилання засудженого на його захворювання само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновку суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4