Дата документу 20.04.2021 Справа № 314/5485/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1844/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/461/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

20 квітня 2021 року м . Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 398 КПК України, при вирішенні питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2021 року до Запорізького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року у справі № 314/5485/19 (провадження № 1-кс/314/522/2021), якою відмовлено у задоволенні скарги представника потерпілого на бездіяльність слідчого ВП № 2 РУП ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні № 0001053 від 07.11.2019 р.

З матеріалів провадження вбачається що подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника потерпілого на постанову слідчого від 25 січня 2021 року, якою слідчим було частково відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого про допит в якості свідків працівників ШМД, представника департаменту охорони здоров`я та судово-медичного експерта ОСОБА_5 відповідно до вказаного ініціатором клопотання переліку питань (а.с. 1-3, 6-7).

Перевіривши наведені доводи апеляційної скарги вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду. Такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (заява № 23436/03) зазначено, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 309 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 цієї статті, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді (ч. 3 ст. 309 КПК України).

Частиною 3 статті 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

(Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020.)

Отже, положеннями ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КПК України встановлено пряму заборону оскарження ухвал слідчих суддів, які не згадуються у ст.ст. 307, 309 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 304 КПК України також в апеляційному порядку можуть бути оскаржені рішення слідчого судді про повернення скарги та про відмову у відкритті провадження за ними.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Оскільки рішення про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого, якою частково задоволено клопотання потерпілого про допит певних осіб із відповідним переліком питань, прийнято слідчим суддею у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України в наслідок розгляду скарги по суті, вказана ухвала слідчого судді від 18 березня 2021 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З огляду на зазначене, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, адже апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Запорізького

Апеляційного суду ОСОБА_2