Дата документу 06.07.2021 Справа № 336/2643/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2643/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1144/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нестерянка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, який неодружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11 червня 2009 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;
06 вересня 2010 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
23 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.307, ст.ст.69, 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 11 червня 2015 року умовно-достроково на 11 місяців 20 днів;
23 березня 2017 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці. Звільнений 03 травня 2017 року за відбуттям строку покарання;
23 листопада 2018 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
07 березня 2019 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 03 квітня 2020 року за відбуттям строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання відраховується з 20 вересня 2020 року.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність своєї вини, обставини кримінального провадження, просить призначити йому більш м`яке покарання, оскільки він свою вину визнав, у вчиненому розкаюється, частково відшкодував шкоду, потерпілі претензій до нього не мають. Також зазначає про те, що суд першої інстанції призначив йому покарання більш суворе, ніж просив прокурор.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання є надто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Так, ОСОБА_6 задовільно характеризується, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, частково відшкодував шкоду. Цивільні позови у провадженні заявлені не були, сторона обвинувачення не наполягала на суворому покаранні, в судових дебатах прокурором було запропоновано покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Згідно з вироком суду, 14 травня 2020 року ОСОБА_6 приблизно о 12:41 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні магазину «Єва» ТОВ «РУШ» у м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 11, з торгової полиці таємно викрав належні ТОВ «РУШ» дві пляшки спрею для волосся Confume Argan hair виробництва Корея об`ємом 200 мл вартістю 127,20 грн за кожну, загальною вартістю 254,40 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 254,40 грн.
04 липня 2020 року в період часу з 16:57 до 16:59 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні магазину «Економ плюс» ТОВ «ТК «Економ плюс» у м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, 3, з торгової полиці намагався таємно викрасти належні ТОВ «ТК «Економ плюс» три пляшки коньяку Сараджишвілі VS об`ємом 0,5 л вартістю 343,33 гривень за кожну, загальною вартістю 1029,99 грн. Зазначене майно ОСОБА_6 поклав до пакету та попрямував через касову зону, не сплативши вартість товару, вчинивши таким чином усі дії, які вважав необхідними для завершення злочину, однак, був зупинений працівниками охорони магазину, у зв?язку з чим не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити в межах заявлених вимог; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З мотивувальної частини вироку убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував наявність у обвинуваченого судимостей, вчинення останнім злочинів протягом нетривалого періоду часу після відбуття покарання, те, що міцні соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні, він не працює, офіційного джерела доходів не має, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 , з врахуванням відомостей про його особу, необхідно призначити покарання, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Також суд обґрунтовано застосував при призначенні покарання положення ст.70 КК України.
Разом з тим, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, строку покарання за ч.2 ст.185 КК України та при призначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі врахував те, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 активно спряв органу досудового розслідування у встановленні обставин правопорушень, під час розгляду провадження судом своєї вини також не заперечував, тяжких наслідків від його дій не настало, майнова шкода відшкодована частково шляхом повернення викраденого майна, цивільні позови не заявлені.
Як наслідок, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання є надто суворим та таким, що не спів розмірне з фактично вчиненим діянням.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому покарання, з його пом`якшенням, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та, на думку колегії суддів, буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України колегія суддів не вбачає.
Доводи сторони захисту про те, що вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним через те, що суд першої інстанції призначив більш суворе покарання, ніж просив прокурор у судових дебатах, не є слушними, оскільки при призначенні покарання суд має дотримуватись вимог ст.65 КК України, якою не передбачено, що суд обмежений при призначенні покарання позицією прокурора.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, змінити в частини призначеного ОСОБА_6 покарання, пом`якшивши його.
Призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4