Справа № 130/1162/17
ВИРОК
Іменем України
26 квітня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000034 від 17.01.2017, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

Близько 19 години 30 хвилин 16 січня 2017 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вулиці біля будинку, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли під час побутового конфлікту, вчинив суперечку зі своїм знайомим ОСОБА_6 . Під час виниклого конфлікту ОСОБА_4 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , зайшов у приміщення вищевказаного будинку, де взявши у руку кухонний ніж, повернувся на вулицю. Після чого, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, вказаним ножем завдав ОСОБА_6 сім ударів в грудну клітину, черевну порожнину та спину, спричинивши ножові поранення, від яких останній помер.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12 від 17.02.2017, «при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 виявлено два проникаючих колото-різаних поранень живота та грудей зліва, з пошкодженням шлунку черевного відділу аорти, тонкого кишківника та його брижжі, що супроводжувалось гострою масивною кровотечою. Крім того, у ОСОБА_6 виявлені непроникаючі (сліпі) поранення грудей справа, поперекового відділу хребта та лівого плеча, також садна на обох кистях.Всі поранення виникли від предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, та могли утворитись від дії плоского однобічно-гострого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з вираженими ребрами та гостре лезо, що мало місце 16.01.2017.Враховуючи локалізацію двох колото-різаних ран, їх морфологічні особливості та напрямки ранових каналів, дозволяють вважати, що ушкодження виникли внаслідок дворазової дії гострого знаряддя, за типом ножа в черевну стінку (спереду назад) та ліву половину грудей (зліва направо та дещо ззаду наперед).Причиною смерті ОСОБА_6 є гостра масивна крововтрата, яка розвинулась, як ускладнення двох проникаючих колото-різаних ножових поранень живота та лівої половини грудей з пошкодженням внутрішніх органів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із фактом настання смерті.Виявлені непроникаючі поранення грудей, спини та лівого плеча, а також садна на обох кистях, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю не перебувають.
В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, визнав в повному обсязі, вказуючи на те, що все було, як зазначено в обвинувальному акті. Крім того, суду також показав, що знав ОСОБА_6 , так як навчався разом з ним в училищі. Зустрічався з ним часто. Напередодні святкували старий новий рік. В той день ОСОБА_7 прийшла до нього, щоб забрати якісь свої речі, тому що вони проживали разом, але посварилися. ОСОБА_6 прийшов з ОСОБА_8 ОСОБА_6 у нього виникла суперечка. Потім ОСОБА_6 вийшов з його батьком, вони теж почали сперечатися. Через вікно він побачив, що ОСОБА_6 б`є його батька, тому він взяв ніж, щоб налякати ОСОБА_6 . Але, коли побачив, що ОСОБА_6 б`є його батька ногами, а батько лежить на полу, то він наніс удари ножем в спину ОСОБА_6 . Скільки точно ударів він наніс ОСОБА_6 , він не пам`ятає, але допускає, що це могло бути сім ударів. Щиро розкаюється у вчиненому, зробив для себе належні висновки, просить його суворо не карати, обмежитися покаранням у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю доведена прокурором у ході судового розгляду даного кримінального провадження та підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 в судові засідання не з`являлася, хоч в установленому порядку повідомлялася про всі дати судових засідань.

Через електронну пошту суду від потерпілої ОСОБА_9 надійшла письмова заява, в якій остання просить проводити судовий розгляд даного кримінального провадження у її відсутність та призначити обвинуваченому максимальну міру покарання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що працює фельдшером бригади швидкої допомоги Жмеринської ЦРЛ. 16 січня 2017 року після 21 год отримали виклик, що погано людині. За декілька хвилин вони з бригадою прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_3 . По приїзду вони побачили, що на вулиці посеред дороги лежав чоловік, а над ним стояла жінка і чоловік. На запитання, чому він не в будинку, жінка відповіла, що йому в будинку стало погано, він зірвався і побіг, а потім впав. Також вона сказала, що він вживав алкоголь і наркотики. Вони його підняли, поклали на ноші і занесли в автомобіль швидкої допомоги. Видимих ушкоджень на чоловіку видно не було, він був одягнений. Жінка кричала, що йому вже дві години погано, а також сказала, що вона являється його дружиною. По приїзду в лікарню, коли реаніматолог почав робити реанімаційні заходи, оскільки хворий вже зовсім втратив свідомість, побачив кров. Пізніше з`ясувалося, що кров була від порізів. По приїзду в приймальне відділення чоловік помер. Вони викликали поліцію. Хто був той чоловік, вона не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона працює лікарем невідкладних станів бригади швидкої допомоги Жмеринської ЦРЛ. 16 січня 2017 року після 21 год отримали виклик, що погано людині. За декілька хвилин вони з бригадою прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_3 . Ця адреса для неї була знайомою, оскільки вона неодноразово приїздила туди на виклики, забирали людей з алкогольним чи наркотичним сп`яніння. Коли вони під`їхали до вказаної адреси, на розі вулиць Литвиненка та Р.Люксембург побачили, що стоїть жінка над чоловіком. Жінка почала кричати, що це її чоловік, він був на АДРЕСА_3 , вживав там алкоголь та наркотичні препарати, які саме вона не знає. На запитання, чому він не в будинку, жінка відповіла, що йому в будинку стало погано, він зірвався і побіг, а потім впав. Чоловік лежав на землі, на морозі, на снігу, вони його підняли та занесли в машину для надання медичної допомоги. Вона закатала рукав, поміряла тиск його майже не було, поміряла пульс, він був на перефіричних показниках. Спроба проколити вену не вдалася, оскільки не було тиску, він реагував тільки на нашатирний спирт. Серце прослуховувалося слабо, порізів вона не побачила, оскільки не підіймала йому одяг, а слухала його через великий виріз на одязі. Вони його транспортували до приймального відділення Жмеринської ЦРЛ, по дорозі до лікарні він перестав реагувати на нашатирний спирт. В приймальному відділенні їх вже чекав реаніматолог, який одразу почав його реанімувати і при масажі серця почала виділятися кров, тоді вони підняли одяг і побачили отвори та рани. Вони викликали поліцію.

Від допиту в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прокурор відмовилася, оскільки такі свідки в судові засідання не з`являються в зв`язку з оголошенням карантину на всій території України, а дане кримінальне провадження уже тривалий час знаходиться на розгляді.

Крім того, в судовому засіданні 21.04.2021 було встановлено, що свідок ОСОБА_13 , який являвся батьком обвинуваченого ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналізуючи покази свідків у сукупності з іншими, добутими по кримінальному провадженню доказами, суд вважає покази свідків такими, що відповідають об`єктивній дійсності, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000034 від 17.01.2017, згідно з яким близько 19 год 30 хв 16.01.2017, перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_3 , під час суперечки ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, кухонним ножем завдав ударів в грудну клітину, черевну порожнину та спину ОСОБА_6 , спричинивши поранення, від яких останній помер (т. 2 а.к.п. 1);

- довідкою АРМ 102, відповідно до якої рапортом ЄО № 241 від 16.01.2017 Жмеринським відділом поліції ГУНП у Вінницькій області було зафіксовано повідомлення, яке надійшло по телефону від чергового диспетчера ШМД м. Жмеринка, про те, що під час надання ПМД в кареті швидкої медичної допомоги раптово помер чоловік, при огляді трупа було виявлено ножові поранення (т. 2 а.к.п. 2);

- копією лікарського свідоцтва № 12 від 17.01.2017 про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 16.01.2017, спричинену проникаючим колюче-різаним пораненням живота з пошкодженням внутрішніх органів (т. 2 а.к.п. 5);

- протоколом огляду місця події від 16.01.2017 з фототаблицями, відповідно до якого під час огляду службового автомобіля Жмеринської філії екстреної медичної допомоги марки «УАЗ-3962» д.н.з. НОМЕР_1 , на території Жмеринської ЦРЛ, що розташована за адресою: м. Жмеринка, вул. Київська, 288, Вінницької області, біля приймального відділення ЦРЛ, відповідно до якого в салоні автомобіля на ношах виявлено труп чоловічої статі, віком на вигляд 30 років. При огляді тіла встановлено, що тіло на дотик тепле, трупне заклякання відсутнє; в ротовій порожнині трупа розміщена інкубаційна трубка; на тілі трупа виявлено 6 колото-різаних ран, локалізація яких розташована: один проникаючий отвір черевної порожнини над пупком, один проникаючий отвір в області грудної клітини справа біля соска, один проникаючий отвір в поперековій ділянці на спині на рівні хребців L4-L5, один проникаючий отвір на рівні реберного кута зліва, дві поверхневих різаних рани в районі правої лопатки. Окрім виявлених ран, також на верхніх кінцівках, на щиколотках виявлено застарілі садна, оброблені зеленкою. Інших тілесних ушкоджень не виявлено (т. 2 а.к.п. 6-15);

- письмовою заявою ОСОБА_13 від 17.01.2017 про надання дозволу на проведення огляду належного йому домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.к.п. 16);

- протоколом огляду місця події від 17.01.2017 та фототаблицями, відповідно до якого під час огляду домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено, що перед входом в будинок (веранду) розташовані сліди речовини бурого кольору. На самому подвір`ї розташований сніг, стежка протоптана від хвіртки до входу в будинок. На відстані приблизно 1-1,5 м від хвіртки на снігу розташовані сліди речовини бурого кольору. Поруч з даними слідами розташоване руків`я від ножа чорного кольору, яке частково виглядає зі снігу. Від руків`я ножа ліворуч на відстані трьох метрів посередині вулиці лежить металеве лезо від ножа зі слідами речовини бурого кольору та темна шапка. Між вказаними предметами (шапка, лезо і руків`я) на снігу знаходяться сліди речовини бурого кольору. Як пояснив ОСОБА_4 , що кров на снігу біля його будинку (на вулиці і на подвір`ї) належить або йому, або ОСОБА_14 , розламаний ніж належить йому, за допомогою якого він наносив ножові поранення ОСОБА_14 , скільки саме ударів наніс, не пам`ятає, але здається, що близько двох ударів в живіт, декілька ззаду в спину; кров в будинку належить йому, так як під час нанесення ударів ножем ОСОБА_14 ніж розламався і він поранив руку, інших тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_14 не наносив. Під час огляду було вилучено: з підлоги кімнати № 2 дерев`яну кухонну ложку зі слідами речовини бурого кольору; з підлоги у кімнаті № 2 4 пакети (2 жовтих, 1 білий і 1 прозорий) з речовиною бурого кольору; з снігу підлоги у веранді змив речовини бурого кольору; зі снігу на вулиці біля будинку АДРЕСА_3 , за допомогою спиртової серветки змив речовини бурого кольору; зі снігу на вулиці біля вищевказаного будинку металеве лезо ножа зі слідами речовини бурого кольору; зі снігу на вулиці рукоятку від ножа чорного кольору; в снігу на вулиці шапку, які поміщено до спец пакетів та запечатані належним чином (т. 2 а.к.п. 17-27);

- протоколом огляду трупа від 17.01.2017, складеним в присутності двох понятих, за участю спеціаліста судово-медичного експерта, згідно з яким було оглянуто одяг трупа на предмет наявності на ньому пошкоджень та сам труп. Пошкодження у виді отворів від ножових поранень були виявлені на спортивній куртці чорного кольору, спортивній толстовці синього кольору з капюшоном та футболці червоного кольору. При огляді трупа було виявлено сім ран: перша в правій половині грудей, розміром 3,3х1,1 см; друга у верхній частині живота, розміром 2,5х1,1 см; третя на бічній поверхні грудей зліва, розміром 2,0х1,1 см; четверта в поперековій ділянці від хребта розміром 2,1х0,6 см; п`ята на задній бічній поверхні грудей справа, розміром 4,4х1,1 см; шоста дещо нижче від п`ятої на 2,5 см, розміром 2,5х0,8 см та сьома на задній поверхні плеча у верхній третині, розміром 1,5х0,5 см. В черевній порожнині виявлені наскрізні пошкодження, які є смертельними (т. 2 а.к.п. 28-32);

- заявою ОСОБА_4 від 17.01.2017, в якій він погодився на участь у слідчій дії слідчому експерименті за фактом вбивства ним ОСОБА_6 , вчиненого 16.01.2017 близько 19 год 30 хв в м. Жмеринка по вул. Рози Люксембург, біля свого домоволодіння, а також надав дозвіл на проведення слідчої дії в приміщенні свого будинковолодіння (т. 2 а.к.п. 53);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2017, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , за участю двох понятих, в присутності захисника ОСОБА_15 , за участю спеціаліста, відповідно до якого ОСОБА_4 показав, що вони з ОСОБА_6 сперечалися біля будинку, під час суперечки за нього вступився його батько ОСОБА_13 , в цей час ОСОБА_4 пішов в будинок і зі столу взяв кухонного ножа. ОСОБА_6 почав наближатися до ОСОБА_4 і останній подумав, що ОСОБА_6 має намір його побити, тому він, тримаючи ножа в правій руці, наніс йому даним ножем один удар в область живота в районі пупка знизу вверх, потім наніс другий удар дещо вище першого, після чого ОСОБА_14 схопив ОСОБА_16 обома руками за ключицю, тоді ОСОБА_16 сперся об нього, щоб не впасти. Леухін, тримаючи ножа в правій руці, продовжував наносити удари ОСОБА_14 в лівий бік та по спині, загалом наніс ще 4-5 ударів. Від даних ударів ОСОБА_14 продовжував хитатися і вони разом впали на землю, а потім ОСОБА_14 відштовхнув ОСОБА_16 , встав та почав бігти, пробігши 15-20 м, ОСОБА_14 впав на землю та почав стогнати (т. 2 а.к.п. 54-57);

- протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 12 від 17.01.2017, згідно з яким ОСОБА_4 вживав алкоголь всередині дня 16.01.2017 приблизно в кількості 0,5 л спирту (т. 2 а.к.п. 58);

- висновком експерта № 12 Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.01.2017 судово-медичної експертизи щодо дослідження трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за життя проживав за адресою: АДРЕСА_4 , за підсумками якого, на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , результатів лабораторних експертиз, а також приймаючи до уваги обставини справи, було встановлено, що: 1) при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 виявлено два проникаючих колото-різаних поранень живота та грудей зліва з пошкодженням шлунку черевного відділу аорти, тонкого кишківника та його брижжі, що супроводжувалось гострою масивною кровотечею. Крім того, у ОСОБА_6 виявлені непроникаючі (сліпі) поранення грудей справа (3), поперекового відділу хребта (1) та лівого плеча (1), також садна на обох кистях. Всі поранення виникли від предмету, який мав колюче-ріжучі властивості та могли утворитись від дії плоского однобічно-гострого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з вираженими ребрами та гостре лезо, що мало місце 16.01.2017; 2) враховуючи локалізацію двох колото-різаних ран, їх морфологічні особливості та напрямки ранових каналів, дозволяють вважати, що ушкодження виникли внаслідок дворазової дії гострого знаряддя, за типом ножа в черевну стінку (спереду назад) та ліву половину грудей (зліва направо та дещо ззаду наперед). Довжина ранового каналу на животі становить біля 11,5 см, а на лівій половині грудей в межах 12-15 см; 3) причиною смерті ОСОБА_6 є гостра масивна крововтрата, яка розвинулась як ускладнення двох проникаючих колото-різаних ножових поранень живота та лівої половини грудей з пошкодженням внутрішніх органів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із фактом настання смерті; 4) виявлені непроникаючі поранення грудей, спини та лівого плеча, а також садна на обох кистях мають ознаки легких тілесних ушкоджень і у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю не перебувають; 5) при судово-токсикологічній експертизі крові та тканини нирки від трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,9 проміле в крові та 0,4 проміле в тканині нирки; така концентрація алкоголю в його крові за життя могла відповідати легкому ступеню сп`яніння (т. 2 а.к.п. 74-77);
- висновком експерта № 07 Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 13.02.2017 щодо судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_4 , 1994 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , за підсумками якого, на підставі судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_4 , 1994 року народження, приймаючи до уваги обставини справи, було встановлено, що: 1) у ОСОБА_4 виявлені наступні ушкодження: різані рани на обох кистях, синці на обличчі та підкон`юктивальні крововиливи на обох очних яблуках. Рани виникли від дії предмету, який мав ріжучі властивості, і отримані можливо за обставин, які вказано у постанові про призначення експертизи, та зі слів освідуваного, що мало місце 16.01.2017, а синці та підкон`юктивальні крововиливи виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), невиключно в термін, на який вказує обстежуваний, тобто 01.01.2017; 2) всі виявлені ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.к.п. 78);

- висновком судово-психіатричного експерта № 31 Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» від 30.01.2017 щодо громадянина ОСОБА_4 , яким встановлено що: 1, 2. В період вчинення інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.2, 5. Питання: «Чи міг ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними?» є некоректним, оскільки ставиться лише судом при визначенні дієздатності особи. За своїм психічним станом він може стати перед слідством та судом.3, 4. В теперішній час ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності.6, 7. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує.8. Під час інкримінованого злочину ОСОБА_4 в стані фізіологічного афекту чи будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би вплинув на його свідомість та діяльність, не знаходився.9. ОСОБА_4 ознак підвищеного навіювання не виявляє.10. ОСОБА_4 схильності до патологічного фантазування не виявляє (т. 2 а.к.п. 79-82);
- висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 17 Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 31.01.2017 щодо громадянина ОСОБА_4 , яким встановлено, що ОСОБА_4 , 1994 року народження, не виявляє ознак хронічного алкоголізму; виявляє ознаки зловживання алкоголем; примусового лікування не потребує (т. 2 а.к.п. 83);

- висновком експерта № 55, 56 Обласного бюро судово-медичної експертизи від 03.02.2017 щодо дослідження зразків крові із трупа громадянина ОСОБА_6 та громадянина ОСОБА_4 , підсумками якого встановлено, що: 1) кров із трупа громадянина ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А; 2) кров громадянина ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В (т. 2 а.к.п. 85-86);

- висновком експерта № 57 Обласного бюро судово-медичної експертизи від 29.01.2017 щодо дослідження джинсових штанів, належних громадянину ОСОБА_4 , підсумками якого встановлено, що: 1) кров із трупа громадянина ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А (див. висновок експерта № 55, 56 від 03.02.2017); 2) кров громадянина ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В (див. висновок експерта № 55, 56 від 03.02.2017); 3) в плямах на джинсових штанах, що належать громадянину ОСОБА_4 (об`єкти № 2, 3, 4), встановлено наявність крові людини групи А з ізогемаглютинином анти-В, що не виключає походження її від громадянина ОСОБА_4 ; 4) в плямах на джинсових штанах, що належать громадянину ОСОБА_4 (об`єкт № 1), встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановлено антиген А. Таким чином, кров у вказаному об`єкті може відноситись до групи А з ізогемаглютинином анти-В, що не виключає походження її від громадянина ОСОБА_4 (т. 2 а.к.п. 87-88);
- висновком експерта № 58 Обласного бюро судово-медичної експертизи від 29.01.2017 щодо дослідження чотирьох поліетиленових пакетів, шапочки, вилучених при огляді місця події, підсумками якого встановлено, що: 1) кров із трупа громадянина ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А (див. висновок експерта № 55, 56 від 03.02.2017); 2) кров громадянина ОСОБА_4 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В (див. висновок експерта № 55, 56 від 03.02.2017); 3) в плямах на чотирьох поліетиленових пакетах, вилучених при огляді місця події (об`єкти № 1, 2, 3, 4), встановлено наявність крові людини групи А з ізогемаглютинином анти-В, що не виключає походження її від громадянина ОСОБА_4 ; 4) в плямах на шапочці, вилученій при огляді місця події (об`єкт № 5), встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановленоантиген В. Таким чином, кров у вказаному об`єкті може відноситись до групи В з ізогемаглютинином анти-А, що не виключає походження її від потерпілого громадянина ОСОБА_6 (т. 2 а.к.п. 89-91);

- висновком експерта № 48 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 24.04.2017, яким встановлено що: 1, 2. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_6 (об`єкт № 1) та підозрюваного ОСОБА_4 (об`єкт № 2), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта) (т. 2 а.к.п. 94-102);

- висновком експерта № 46 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 24.04.2017, яким встановлено, що: 1. На представлених на експертизу речах, а саме: поліпропіленовому руків`ї із фрагментом леза (об`єкт № 1), вилученому під час проведення огляду на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , виявлено сліди крові людини та клітини з ядрами. На представлених на експертизу речах, а саме: металевому лезі ножа (об`єкт № 2), вилученому під час проведення огляду на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , виявлені клітини з ядрами, слідів крові не виявлено.В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поліпропіленовому руків`ї із фрагментом леза (об`єкт № 1), вилученому під час проведення огляду на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта).Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених на металевому лезі ножа (об`єкт № 2), вилученому під час проведення огляду на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , не встановлені.2. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поліпропіленовому руків`ї із фрагментом леза (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові підозрюваного ОСОБА_4 та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові потерпілого ОСОБА_6 .Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові підозрюваного ОСОБА_4 та в об`єкті № 1 складає 3,85569 х 1024. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 259,3 секстильйонів (2,59 х 1023) осіб. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається (т. 2 а.к.п. 104-116);

- висновком експерта № 47 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 24.04.2017, яким встановлено, що: 1. На представлених на експертизу: дерев`яній кухонній лопатці (як ложка у постанові слідчого) (об`єкти №№ 1, 2, 3) із плямою РБК на поверхні; змиві РБК (об`єкт № 4), вилученому в веранді будинку АДРЕСА_3 ; змиві РБК (об`єкт № 5), вилученому із поверхні снігу на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 виявлені клітини з ядрами та сліди крові людини.В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на дерев`яній кухонній лопатці (як ложка у постанові слідчого) (об`єкти №№ 1, 2), клітин з ядрами, виявлених на дерев`яній кухонній лопатці (як ложка у постанові слідчого) (об`єкт № 3), слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених у змиві РБК (об`єкт № 4), вилученому в веранді будинку АДРЕСА_3 та змиві РБК (об`єкт № 5), вилученому з поверхні снігу на вулиці поряд із територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта).2. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на дерев`яній кухонній лопатці (як ложка у постанові слідчого) (об`єкти №№ 1, 2), у змиві РБК (об`єкт № 4), вилученому в веранді будинку АДРЕСА_3 та змиві РБК (об`єкт № 5), вилученому з поверхні снігу на вулиці поряд із вказаним будинком, збігаються між собою, з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові підозрюваного ОСОБА_4 та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові потерпілого ОСОБА_6 .Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові підозрюваного ОСОБА_4 та в об`єкті № 1 складає 1,28897 х1015. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 775,8 трильйонів (7,76 х 1014) осіб.Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові підозрюваного ОСОБА_4 , та в об`єктах №№ 2, 4, 5 складає 3,85569 х 1024. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 259,3 секстильйонів (2,59 х 1023) осіб.Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається.Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених на дерев`яній кухонній лопатці (як ложка у постанові слідчого) (об`єкт № 3), є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки (ДНК-профіль) підозрюваного ОСОБА_4 і невстановленої особи, та не містять генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові потерпілого ОСОБА_6 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається (т. 2 а.к.п. 119-136);

- висновком експерта № 632-Т Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 18.05.2017, яким встановлено, що фрагмент клинка ножа та фрагмент клинка на руків`ї ножа, які були виявлені та вилучені 17.01.2017 за фактом нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 , що спричинили його смерть, поряд з територією домогосподарства по АДРЕСА_3 , до розділення складали єдине ціле (т. 2 а.к.п. 150-158).

Аналіз вищевказаних письмових доказів доводить суду, що дійсно 16 січня 2017 року близько 19 год 30 хв ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вулиці біля будинку, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли під час побутового конфлікту, вчинив суперечку зі своїм знайомим ОСОБА_6 , під час якої, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , зайшов у приміщення вищевказаного будинку, де взявши у руку кухонний ніж, повернувся на вулицю. Після чого, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, вказаним ножем завдав ОСОБА_6 сім ударів в грудну клітину, черевну порожнину та спину, спричинивши ножові поранення, від яких останній помер.
Відповідно до протоколу затримання від 17.01.2017, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано 17.01.2017 о 07 год 50 хв у зв`язку з наявністю сукупних очевидних ознак, які вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (т. 2 а.к.п. 33-34).

Постановою Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.01.2017 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000034: кухонну дерев`яну ложку із слідами РБК; лезо кухонного ножа із слідами РБК; руків`я від ножа із полімерного матеріалу чорного кольору із фрагментом металевого леза ножа, джинсові штани сірого кольору з плямами речовини бурого кольору, зовні схожими на кров, що належать підозрюваному ОСОБА_4 , чоловічу спортивну шапку, куртку спортивну чорного кольору, толстовку спортивну з капюшоном синього кольору, футболку червоного кольору, на яких виявлено отвори від ножових поранень та плями речовини бурого кольору, що належали загиблому потерпілому ОСОБА_6 , та направлено їх на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (т. 2 а.к.п. 42-43).

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому періодично продовжувався (т. 2 а.к.п. 60-61).

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 було задоволено клопотання слідчого Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області та надано дозвіл на проведення огляду в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з метою безпосереднього переслідування особи, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення, та відшукання предметів, а саме: чотирьох полімерних пакетів зі слідами речовини бурого кольору, кухонної дерев`яної ложки зі слідами речовини бурого кольору, змивів речовини бурого кольору із поверхні підлоги, леза кухонного ножа зі слідами речовини бурого кольору, руків`я від ножа з полімерного матеріалу чорного кольору із фрагментом металевого леза ножа, чоловічої спортивної шапки та двох змивів речовини бурого кольору (т. 2 а.к.п. 63).

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 накладено арешт на чотири полімерних пакета зі слідами речовини бурого кольору, кухонну дерев`яну ложку зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги, лезо кухонного ножа зі слідами речовини бурого кольору, руків`я від ножа з полімерного матеріалу чорного кольору із фрагментом металевого леза ножа, чоловічу спортивну шапку, два змиви речовини бурого кольору та джинсові штани сірого кольору з плямами речовини бурого кольору шляхом заборони користуватися та розпоряджатися ними до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000034від 17.01.2017 за ч. 1 ст. 115 КК України (т. 2 а.к.п. 66-67).

Відповідно до протоколів отримання зразків для експертизи від 17.01.2017, у підозрюваного ОСОБА_4 було відібрано зразки крові, слини та відбитків пальців рук для проведення судової експертизи (т. 2 а.к.п. 69, 71, 73).

Постановою керівника Жмеринської місцевої прокуратури радника юстиції ОСОБА_17 від 09.03.2017 задоволено клопотання старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034до трьох місяців, тобто до 17.04.2017 (т. 2 а.к.п. 139-140).

Постановою першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_19 від 10.05.2017 задоволено клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034від 17.01.2017 та продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців (т. 2 а.к.п. 144-145).

Крім того, на підставі ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.12.2019 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001047, яке зареєстровано 21.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. За результатами досудового розслідування слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Хмельницький ОСОБА_20 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 4 а.к.п. 205-212).

Частиною першою статті 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У суду немає підстав сумніватися в достовірності проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань. Висновки експертиз ніким з учасників судового провадження не оспорюються, не суперечать іншим зібраним доказам, достовірність яких встановлена судом та які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у скоєному злочині.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року; «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що «при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Таким чином, суд доходить висновку, що досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.
Таким чином, приписи ст. 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Таким чином, згідно з положеннями ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини даного кримінального провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Частина перша статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував, що, вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й враховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб вчинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності.
У даному кримінальному провадженні про умисел обвинуваченого ОСОБА_4 на вбивство ОСОБА_6 переконливо свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесних ушкоджень, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, яка свідчить про наявність умислу на вбивство і полягає в тому, що ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано нанесив удари ножем, в тому числі проникаючі, по тулубу потерпілого ОСОБА_6 , що спричинили настання смерті останнього.
На переконання суду усі дії ОСОБА_4 вказують на те, що обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_6 і усвідомлював, що нанесення багатьох ударів ножем, в тому числі і проникаючих, потягнуть за собою смерть останнього. Отже, дії ОСОБА_4 були спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 через конфлікт, що виник між ними. Конфліктна ситуація ніяким чином не вимагала від обвинуваченого наносити удари ножем, оскільки ніякої небезпеки для його життя в діях потерпілого не було, однак обвинувачений ОСОБА_4 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання. Крім того, про наявність в обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_6 також свідчить те, що обвинувачений після нанесення ножових ударів потерпілому, не вжив жодних заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків у вигляді смерті, а саме: не намагався викликати швидку медичну допомогу.

Дослідивши усі вищезазначені докази в їх сукупності, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину та вважає, що його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки така юридична оцінка відповідає фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Частиною другою статті 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 (в ред. Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не судимий; за місцем проживання станом на 2017 рік зарекомендував себе з негативної сторони, зловживав спиртними напоями, не працював та порушував громадський порядок (т. 2 а.к.п. 163); на обліку в психкабінеті Жмеринської ЦРЛ не значиться і протягом останніх п`яти років за лікуванням не звертався (т. 2 а.к.п. 164, 165); з 2014 року почав працювати волонтером у Вінницькому благодійному фонді «Життя», де зарекомендував себе з позитивної сторони (т. 2 а.к.п. 167-168); офіційно непрацевлаштований; має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, однак до затримання фактично проживав за іншою адресою; у шлюбі не перебуває.

Згідно зі статтею 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину може бути визнане судом обставинами, що пом`якшують покарання винного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що щиро розкається у вчиненому злочині.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.
Таким чином, відповідно до ст. 66 КК України судом визнаються обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вчинення злочину ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння суд вважає доведеним, оскільки це визнається самим обвинуваченим та підтверджується протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 12 від 17.01.2017.
Тому відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

На думку суду, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 накладено арешт на речові докази, який слід скасувати.
Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України, а саме: майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використаним, знищити.
Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався ухвалами суду.

У листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» роз`яснено, що уп. 74 рішення ЄСПЛ (у справі «Харченко проти України») зазначено: «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі» № 28358/95, п.п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від 08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008).

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме: набрання цим вироком законної сили, не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Отже, з врахуванням вищезазначених роз`яснень, суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.01.2017, слід обчислювати з 17.01.2017, оскільки термін перебування під вартою, відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, зараховується судом у строк покарання, призначеного вироком суду, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 72 КК України, і строк тримання під вартою, згідно з ч. 2 ст. 197 КПК України обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого з моменту затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Норма частини п`ятої статті 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України.

Зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Згідно з вимогами Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, до ч. 5 ст. 72 КК України було внесено зміни.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цією ж нормою було встановлено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
18 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення)» № 2046-VIII, який набрав законної сили 21.06.2017. Вказаним законом скасовуються зміни, внесені до Кримінального кодексу України Законом «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (№ 838-VІІІ від 26.11.2015), яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України. Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень, викладених у ст. 8 КПК України, вбачається, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами першою та третьою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.08.2018 по справі № 663/537/17. Згідно з правовим висновком щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підпадає ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) (пряма дія Закону № 838-VIII). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII). В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
У зв`язку з вищевказаним, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), в строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк перебування його під вартою як попереднє ув`язнення з 17.01.2017 (з моменту затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину) по дату набуття вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню, а саме: витрати на проведення експертизи (висновок експерта від 24.04.2017 № 48) в сумі 4461,60 грн; витрати на проведення експертизи (висновок експерта від 24.04.2017 № 46) в сумі 4461,60 грн; витрати на проведення експертизи (висновок експерта від 24.04.2017 № 47) в сумі 11 154,00 грн; витрати на проведення експертизи (висновок експерта від 18.05.2017 № 632-Т) в сумі 790,96 грн, всього на загальну суму 20 868 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн 16 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з дати затримання, тобто з 17 січня 2017 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, а саме: з 17.01.2017, по дату набрання вироком законної сили включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання цим вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2017 на чотири полімерних пакета зі слідами речовини бурого кольору, кухонну дерев`яну ложку зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги, лезо кухонного ножа зі слідами речовини бурого кольору, руків`я від ножа з полімерного матеріалу чорного кольору із фрагментом металевого леза ножа, чоловічу спортивну шапку, два змиви речовини бурого кольору та джинсові штани сірого кольору з плямами речовини бурого кольору, скасувати.

Речові докази: кухонну дерев`яну ложку із слідами РБК; лезо кухонного ножа із слідами РБК; руків`я від ножа із полімерного матеріалу чорного кольору із фрагментом металевого леза ножа, джинсові штани сірого кольору з плямами речовини бурого кольору, зовні схожими на кров, що належать ОСОБА_4 , чоловічу спортивну шапку, куртку спортивну чорного кольору, толстовку спортивну з капюшоном синього кольору, футболку червоного кольору, на яких виявлено отвори від ножових поранень та плями речовини бурого кольору, що належали ОСОБА_6 , які передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 20 868 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн 16 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ ОСОБА_1