Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2402/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/2402/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2021 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислено з моменту приведення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання з 14.07.2020 по час набрання вироком законної сили, відповідно ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30.12.2017, близько 15 години, ОСОБА_8 , перебував біля буд. АДРЕСА_2 , де побачив раніше знайомого йому ОСОБА_9 , який заходив до 2-го під`їзду вказаного будинку та у якого в руці побачив гаманець із шкірозамінника чорного кольору.
В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення вказаного гаманця, що належить ОСОБА_9 .
В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , за вказаних обставин, керуючись корисливим мотивом, прослідував за ОСОБА_9 до 2-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 та вже перебуваючи у вказаному під`їзді, з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, підійшовши до ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом ривка вихопив із руки останнього гаманець із шкірозамінника чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 500 грн. однією купюрою та дві банківські картки банку «А-банк»: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .
Після чого, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на відкрите повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , поклавши вказаний гаманець до кишені куртки, в яку був одягнений та з викраденим вибіг на вулицю та почав втікати, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий сторонньою особою, хоча вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на відкрите повторне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме гаманець із шкірозамінника чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 500 грн. однією купюрою та дві банківські картки банку «А-банк»: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .
Своїми умисними діями, що виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як занадто суворий та невідповідний його особі та ним вчиненому, а своїм рішенням із застосуванням положень ст.69 КК України, призначити покарання у виді 1-го року позбавлення волі. При цьому, зазначає, що провадження відносно нього розглянуто судом в порядку ст.349 КПК України, однак цього не оспорює та погоджується з таким порядком судового розгляду. Разом з цим, зазначає, що судом належно не враховано його щире каяття, повне визнання своєї вини, активного сприяння розкриттю правопорушення, відшкодування завданої шкоди. Наголошує, що судом безпідставно враховано інформацію з досудової доповіді органу пробації відносно нього, з якою він не згоден, оскільки зазначена досудова доповідь була надана на виконання ухвали іншого судді, а суддя, якому провадження було передано, не постановив нову ухвалу про надання досудової доповіді, одночасно, зазначає, що він ОСОБА_8 , не приймав особисту участь при складанні цієї досудової доповіді. Крім того, звертає увагу, що має позитивні характеристики, за останні 3-и роки не притягувався до кримінальної відповідальності, має вік 60 років, поганий стан здоров`я, ряд хронічних захворювань, які потребують стаціонарного лікування 2 рази на рік.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув справу в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, які підлягають дослідженню щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу та з`ясування наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Перевіривши звукозапис судового розгляду та зміст оскаржуваного вироку, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції судовий розгляд було проведено з дотриманням вище зазначених норм закону.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання від 03 лютого 2021 року (журнал судового засідання, т.2 а.п.158), суд першої інстанції в обвинуваченого ОСОБА_8 належно з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у випадку розгляду провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, згідно зі змістом скерованого до суду обвинувального акта, та дав свої відповідні показання.

З урахуванням цього, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, проти цього не заперечували й учасники судового провадження, як і обвинувачений та його захисник.

При цьому, для з`ясування добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд першої інстанції з`ясував у ОСОБА_8 чи зрозумілий йому такий порядок дослідження доказів, останній ж підтвердив, що зрозумів наслідки спрощеного порядку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатись у правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, та правомірно визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

За наведених обставин, намагання обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду звернути увагу, що встановлені судом фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення не є такими, що відповідають дійсності, зокрема після заволодіння гаманцем потерпілого він самостійно без втручання свідка припинив вчиняти правопорушення та добровільно повернув майно потерпілого, свідчить про непослідовність позиції обвинуваченого, бажання применшити значимість обставин вчинення злочину, та з врахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України не беруться апеляційним судом до уваги.

Є безпідставними та необґрунтованими і апеляційні посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на незаконність досудової доповіді Богунського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області щодо нього (т.1 а.п.79-83), як і незаконне врахування її судом першої інстанції при призначенні покарання.
Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Частиною 3 зазначеної статті визначено те, що форма, зміст та порядок складання досудової доповіді про обвинуваченого визначаються законодавством.
В свою чергу, механізм складення та подачу до суду персоналом органу пробації досудової доповіді, і її змісту, визначається Порядком складення досудової доповіді затвердженого наказом МЮУ 27.01.2017 №200/5 (далі Порядок).
Аналізуючи положення кримінального процесуального законодавства (п.8 ч.4 ст.42, ст. ч.1 ст.314-1 КПК України) та положення Порядку складення досудової доповіді, апеляційний суд звертає увагу на відсутність у цих нормативних актах вимоги про обов`язковість участі обвинуваченого у складанні відповідної досудової доповіді, при підготовці досудової доповіді обвинувачений викликається до органу пробації за необхідності (ч.5 розділу ІІ Порядку).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 295/2402/18, це кримінальне провадження надійшло до Богунського районного суду м.Житомира 27.02.2018 (т.1 а.п.1), протоколом автоматизованого розподілу справ між суддям цього суду від 27.02.2018 визначено суддю ОСОБА_10 (т.1 а.п.13), в зв`язку з відставкою останнього (т.2 а.п.71), провадження передано в порядку ч.3 ст.35 КПК України на повторний автоматизований розподіл, протоколом якого від 16.10.2020 (т.2 а.п.77), головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .

Наявна в матеріалах кримінального провадження досудова доповідь органу пробації (т.1 а.п.78-83) була належно витребувана на стадії підготовчого судового засідання ухвалою суду від 29.03.2018 (суддя ОСОБА_10 ), повторне вирішення цього ж питання новим складом суду (про що стверджується в апеляційній скарзі) не було процесуально необхідним.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим за скоєння умисних кримінальних правопорушень, що переконливо свідчить про стійку схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває, характеризується посередньо, за місцем реєстрації постійно не проживає, не має сім`ї, не працює, є особою передпохилого віку, має низку захворювань (т.1 а.п.41-43, 248, т.2 а.п.43, 83, 184-185).
Обставинами встановленими судом першої інстанції, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, є щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому обвинуваченим завданої матеріальної, моральної шкоди та усунення заподіяної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів.
Враховано судом першої інстанції і думка потерпілого у провадженні щодо призначення покарання обвинуваченому, як і намагання обвинуваченого вибачитись перед потерпілим за свої злочинні дії.
Крім того, судом взято до уваги інформацію з досудової доповіді Богунського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у відповідності до якої виправлення останнього без позбавлення (обмеження) волі на певний строк неможливе (т.1 а.п.79-83).

Таким чином, суд першої інстанції правильно враховав конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням норм ст.69 КК України (встановлена наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_8 ), нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке останній має відбути реально, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для чергової корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, суспільно небезпечний характер, особа обвинуваченого, наявність обтяжуючої обставини, в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання, призначеного судом першої інстанції.
Наявність хронічного захворювання, хоча як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 у місцях тримання під вартою отримує необхідне лікування (т.1 а.п.83), його похилий вік 60 років, посередні характеристики, з урахуванням вище наведених обставин, в даному випадку, не можуть бути безумовними підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_8 .
Обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.
На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :