ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2349/21 Доповідач ОСОБА_1
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 24.05.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001690 від 23.05.2016, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 263 КК України, -

встановила:
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 24.05.2021 клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на 60 днів, тобто до 22.07.2021.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22.07.2021 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ухвалити нове судове рішення, яким обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 23.12.2017 у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_7 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова було обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 128 000,00 грн. та покладення обов`язків, визначених статтею 194 КПК України.
18.01.2018 ОСОБА_7 був звільнений з Харківського УВП № 27 за внесенням застави.
29.04.2018 року у вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 запобіжний захід з застави був змінений на тримання під вартою до 07.05.2018 року без визначення застави.
Неодноразово під час розгляду справи у суді ОСОБА_7 продовжувався строк тримання під вартою.
В останнє ОСОБА_7 , за клопотанням прокурора, було продовжено строк тримання під вартою ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 на 60 днів, тобто до 22.07.2021. При цьому, в задоволенні клопотання захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання судом відмовлено.
На думку сторони захисту, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 про продовження дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на 60 днів, тобто до 22.07.2021 року, є неправомірною, незаконною, та такою, що підлягає скасуванню в повному обсязі з постановленням нового судового рішення.
Вважає, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 переховуватися від суду; спробам обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 незаконно впливати на потерпілих, свідків; можливість вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 іншого кримінальне правопорушення.
Щодо запобігання спробам переховуватися від суду, як одного з ризиків, на який послався суд, зазначає, що в контексті практики ЄСПЛ оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»). Відповідно до рішення в справі «Бекчиєв проти Молдови», ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Вбачається, що в будь-якому разі існуванню цього ризику судом має бути надана всебічна та неупереджена оцінка. Суд не надав власної оцінки існування цього ризику щодо ОСОБА_7 , так саме як і щодо інших обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 станом на час розгляду клопотання прокурора.
Зазначає, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховує недотримання ним умов застосування запобіжного заходу у вигляді застави згідно з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017, внаслідок чого його оголосили у розшук та змінили запобіжний захід на тримання під вартою без визначення застави ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018, яка набула законної сили, не обґрунтовує на час розгляду клопотання прокурора, подальше продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу ОСОБА_7 на тримання під вартою без визначення застави відбулася ще 29.04.2018 за рішенням слідчого судді Київського районного суду м. Харкова під час досудового слідства по справі. Відповідно, будь-яких інших обставин, які б обґрунтовували подальше тримання ОСОБА_7 під вартою вже під час розгляду справи судом ані прокурором в своєму клопотанні, ані судом в оскаржуваній ухвалі, не зазначено.
Також зауважує, що відносно ОСОБА_7 . Європейським судом з прав людини 01.04.2021 було оголошено та опубліковано на офіційному сайті ЄСПЛ рішення за справою «CASE OF ZOLOTARYOV v. UKRAINE», Application no. 13399/19, згідно з яким суд: постановив визнати прийнятною скаргу ОСОБА_7 ; постановив скаргу такою, яка розкриває порушення пункту 3 статті 5 Конвенції щодо надмірної тривалості попереднього ув`язнення;постановив що мало місце порушення Конвенції щодо інших скарг, поданих заявником відповідно до усталеної практики Суду (згідно Таблиці, що додається - порушення «ст. 5 (4) - надмірна тривалість судового перегляду під вартою: надмірна тривалість розгляду апеляцій заявника на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2019, 16.08.2019 та 03.09.2019. Зокрема, його апеляційні скарги від 22.06.2019, 28.08.2019 та 10.09.2019 були розглянуті апеляційним судом 10.04.2019, 26.09.2019 та 07.10.2019 відповідно. Слід зазначити, що до моменту розгляду апеляційним судом апеляційних скарг заявника термін тримання під вартою, призначений вищезазначеними рішеннями, вже закінчився та були прийняті нові рішення»;
постановив, що держава-відповідач повинна виплатити заявнику протягом трьох місяців суми, зазначені в доданій таблиці (1700 Євро справедлива компенсація заявнику як потерпілої сторони, та 250 Євро на відшкодування витрат).
В даній справі ОСОБА_7 оскаржував саме безпідставне продовження судом строку його тримання під вартою за справою № 643/13126/18 під час її судового розгляду. Вбачається, що Європейський суд погодився з доводами ОСОБА_7 , при цьому, доводи, що були наведені Урядом, не були сприйняти судом як такі, які б спростовували доводи ОСОБА_7 . Більш того, матеріали справи «CASE OF ZOLOTARYOV v. UKRAINE», Application no. 13399/19, містять в тому числі й ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018 про заміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою без визначення застави, на яку в оскаржуваній ухвалі посилається суд, що не вплинуло на вищенаведений висновок Європейського суду по справі.
Окрім вищенаведеного, вбачається, що оскаржувана ухвала замість обґрунтування ризиків відносно кожного обвинуваченого містить лише цитування статей 331, 177 та 178 КПК України. При цьому, незважаючи на те, що прокурором було заявлено три окремих клопотання, а обсяг обвинувачення та обставини у кожного обвинуваченого є різними, судом в оскаржуваній ухвалі одночасно вирішено питання в цілому для всіх трьох обвинувачених без будь-якої індивідуалізації існуючих ризиків та обставин щодо кожного обвинуваченого, що є процесуально неприпустимим та незаконним.
Вбачається, що оскаржувана ухвала суду вочевидь не містить зазначення у мотивувальній частині встановлених судом обставин із посиланням на належні та допустимі докази.
Захистом було звернено увагу суду першої інстанції на зазначене, а також й на те що всі попередні судові рішення з цього приводу є ідентичними одне одному, в зв`язку із чим, було висловлено прохання про посилання в судовому рішенні на докази, якими воно обґрунтовується.
Вважає, що суд проігнорував доводи захисту, так само як й доводи наведені обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та як і раніше, лише скопіював текст попередніх рішень щодо продовження ОСОБА_7 та іншим обвинуваченим запобіжного заходу, змінивши тільки його дату. Оскаржуване судове рішення було ухвалене без врахування обставин та ризиків щодо кожного обвинуваченого, - одним рішенням стосовно всіх обвинувачених.
Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , та відмовляючи захисникам у заміні запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, не розглянув можливість застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних із подальшим триманням ОСОБА_7 під вартою, але таких що здатні забезпечити запобігання ризикам, передбаченим частиною 1 статті 177 КПК України.
Разом з тим, суд необґрунтовано відмовив захисту у задоволені клопотання про заміну ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_7 було обґрунтовано доведено до відома суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню, що він має неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; має місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявним у справі Договором найму. Доводи захисту та обвинуваченого ОСОБА_7 залишилися без належної оцінки.
Обвинувачений ОСОБА_7 від участі у запропонованій відеоконференції відмовився.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі виклав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

На підставі частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 пояснив, що ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , є законною та обґрунтованою. Вважає недоцільним обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою, з огляду на відсутність в останнього зареєстрованого місця проживання. Крім того, зауважив, що 12.05.2021 ОСОБА_7 змінено обвинувачення на частину 4 статті 189, частину 2 статті 28, частину 2 статті 194, частину 3 статті 28, частину 2 статті 194, частину 3 статті 28, частину 2 статті 122, частину 1 статті 263 КК України. Наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, в якому допитано потерпілих, допитуються свідки, деякі з яких змінили адреси місця мешкання та необхідний час для їх встановлення. В подальшому будуть досліджуватись письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Ним заявлялось клопотання про зміну порядку дослідження доказів у судовому засіданні, однак захист наполягає на дослідженні доказів у встановленому раніше порядку.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд виходив з тих обставин, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились. Також суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються, відсутність постійного місця роботи. Крім того, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_7 суд врахував також недотримання ним умов застосування запобіжного заходу у вигляді застави згідно з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017, внаслідок чого його було оголошено у розшук та змінено запобіжний захід на тримання під вартою без визначення розміру застави ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018, яка набула законної сили. В ухвалі зазначено про порушення ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, а саме: ОСОБА_7 до слідчого, прокурора і суду не з`явився, місце мешкання змінив, про що не повідомив правоохоронні органи та суд, відомостей про контактні засоби зв`язку та місце свого перебування слідчому не надав, до відповідного територіального підрозділу національної поліції для отримання електронного засобу контролю не з`явився. Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, яким інкримінується особливо тяжкі суспільно-небезпечні злочини, судовий розгляд триває, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оцінивши в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог частини 1 статті 78 КПК України, суд вважав за доцільне продовжити дію запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних відносно обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , на 60 днів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які існували при застосуванні даного запобіжного заходу, та на час розгляду клопотання прокурора не зменшились, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого, тяжких та особливо тяжкого злочинів, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 263 КК України, на що обґрунтовано прокурор послався в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

18.01.2018 ОСОБА_7 був звільнений з Харківського УВП № 27 у зв`язку з внесенням застави.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків його було оголошено у розшук та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018 змінено запобіжний захід на тримання під вартою без визначення розміру застави.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Ретельно дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи здатність останнього до переховування від суду.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 особливо тяжкого та декількох тяжких злочинів за попередньою змовою групою осіб, а також враховуючи, що злочинні дії ОСОБА_7 були направлені на придбання, носіння, перевезення і збут бойових припасів; на умисне пошкодження та знищення чужого майна шляхом підпалів, вибухів, тобто загально небезпечним способом, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, колегія суддів враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме: переховуватися від суду, незаконно вливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Так, ОСОБА_7 не було дотримано умов застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який було обрано ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017, внаслідок чого його було оголошено у розшук та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018 змінено запобіжний захід на тримання під вартою без визначення розміру застави.

Зазначені обставини не заперечуються захисником в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не погоджується з посиланням сторони захисту в апеляційній скарзі щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час, не можуть бути безумовною правовою підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 непов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Надаючи оцінку посиланням захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей та місця проживання, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення або запобігання існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість скоєних злочинів та строк покарання, який загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, не може слугувати стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам.

З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутності підстав для застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 24.05.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог частини 4 статті 28 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово з метою запобігання надмірної тривалості судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 24.05.2021 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з урахуванням перебування обвинувачених під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: