БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/973/20
Провадження № 1-кп/730/5/2021
У Х В А Л А

"17" лютого 2021 р. м. Борзна
Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні скаргу ОСОБА_4 на медичних працівників СІЗО, а також клопотання ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який, не пов`язаний з триманням під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Борзнянського районного суду Чернігівської області з 30 листопада 2020 року знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 297; ч. 3 ст. 297 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив скаргу на медичних працівників СІЗО, а саме у відмові йому у наданні належної медичної допомоги та у відмові у проведенні операції, просив порушити щодо них кримінальну справу, а також відносно лікаря Курила за невиконання ним своїх обов`язків, а також клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначив, що він потребує лікування, в умовах СІЗО цього зробити неможливо.

Крім того, від обвинуваченого надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме відповідей, які надійшли йому на його скарги.

Також, у судовому засідання прокурор просив застосувати до свідків, які були належним чином повідомлені про розгляд справи та не з`явилися, примусовий привід.

Захист підтримав зазначені клопотання та скаргу, просив їх задовольнити. Одночасно підтримав думку прокурора щодо примусового приводу.

Прокурор в частині скарги поклався на розсуд суду, в частині зміни запобіжного заходу просив відмовити.

Потерпіла поклалася на розсуд суду, вважає, що обвинуваченому дійсно необхідна операція, але в умовах СІЗО.

Дослідивши матеріали, необхідні для вирішення скарги та клопотання, вислухавши думку учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Щодо скарги на медичних працівників.
Як убачається зі змісту самої скарги, обвинувачений просить порушити кримінальну справу щодо медичних працівників.

Відповідно до ч. 1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями щодо порушення кримінального провадження, а тому суд вважає за необхідне направити скаргу обвинуваченого Борзнянському відділенню Бахмацької місцевої прокуратури для вчинення дій, передбачених ст. 214 КПК України.

Щодо долучення документів.
Враховуючи, що заперечень щодо долучення документів від учасників справи не надійшло, а вони містять у собі дані щодо реагування державних органів на скарги обвинуваченого, суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає у цій частині задоволенню.

Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу.
Станом на сьогоднішній день обвинувачений утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

До суду надійшла чергова скарга обвинуваченого щодо ненадання кваліфікованої медичної допомоги.

Крім того, у судових засіданнях обвинувачений постійно скаржиться на те, що йому не надають медичну допомогу в умовах СІЗО, на його скарги не реагують, хоча він потребує операції з приводу пахової грижі. Зазначає, що йому постійно відповідають, що його випадок не є екстреним, а є плановим, хоча не зазначають точну дату проведення операції. При цьому, він відчуває сильні болі, а на це ніхто не реагує. Кожне етапування його до зали судового засідання супроводжується нестерпним болем.

03 грудня 2020 року на прохання обвинуваченого, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, у судове засідання було викликано швидку медичну допомогу для надання допомоги. За результатом вказаного виклику лікар повідомив, що ОСОБА_4 дійсно потребує планової операції з приводу правобічної пахової грижі.

19 січня 2021 року на прохання обвинуваченого, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, у судове засідання знову було викликано швидку медичну допомогу для надання допомоги. За результатом вказаного виклику лікар повідомив, що ОСОБА_4 потребує планової операції з приводу правобічної пахової грижі та йому необхідне відповідне лікування.

02 лютого 2021 року на прохання обвинуваченого, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, у судове засідання в черговий раз було викликано швидку медичну допомогу для надання допомоги. За результатом вказаного виклику лікар повідомив, що ОСОБА_4 потребує планової операції з приводу правобічної пахової грижі та йому необхідне відповідне лікування. Додатково зазначив, що защемлення грижі у ОСОБА_4 може статися у будь-який час, та, в разі ненадання медичної допомоги, може виникнути некроз.

При цьому, суд звертає увагу, що неодноразово ставив питання про проведення медичного огляду обвинуваченого, про що виносив відповідні ухвали у яких суд зобов`язував відповідальних осіб надати суду інформацію щодо огляду обвинуваченого, однак жодної відповіді на адресу суду не надійшло, вимоги суду залишилися проігнорованими, причини невиконання ухвал суду у цій частині суду не відомі.

Не може суд й не відмітити того, що ухвалою суду від 02.02.2021 року суд надав дозвіл керівництву ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» відповідно до норм «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, за №212/20525», затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, на етапування ОСОБА_4 за межі СІЗО у відповідний медичний заклад з метою надання медичних послуг, а саме на здійснення медичного огляду обвинуваченого та проведення хірургічного втручання (медичного оперативного лікування), враховуючи показання і рекомендації, які надані у медичних довідках, виданих за наслідками проведених оглядів обвинуваченого.

Також суд зобов`язав керівництво ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» повідомити ОСОБА_4 планову дату проведення операції, за відсутності показань екстреного лікування.

Копія вказаної ухвали, у тому числі, було направлено до Міністерства юстиції України, офісу Генерального прокурора, уповноваженому Верховної Ради України з прав людини для відому та вжиття заходів.

Проте, станом на 17.02.2021 року у суду немає жодних даних з приводу реагування та виконання вказаної ухвали суду від 02.02.2021 року від жодного з органів, куди вказана ухвала була направлена.

В черговий раз вимоги суду залишилися без виконання, жодних довідок суду не надано, питання щодо огляду обвинуваченого, а також призначення йому дати планового оперативного лікування, не вирішено.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що дату операції йому так й не повідомили, жодного лікування та огляди не проводять, незважаючи на ухвали суд та його скарги.

Враховуючи пояснення лікарів у судовому засіданні, суд безсумнівно переконаний у тому, що ОСОБА_4 потребує оперативного лікування.

Крім того, з листа «Чернігівської міської медичної частини» убачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз: правобічна вправима пахова кила. Рекомендовано: оперативне лікування в плановому порядку.

Враховуючи наявні у матеріалах кримінального провадження дані, а також відсутність належної реакції з боку відповідних органів держави, суд вважає, що така бездіяльність таких органів є невиправданою та потребує реагування з боку суду.

У даній справі, суд бере до уваги те, що керівництвом Чернігівського СІЗО обвинуваченому було поставлено в умову його лікування те, що вирок має набрати законної сили, й лише після цього його буде направлено до хірургічного відділення міжобласної лікарні при ДУ «Темнівська виправна колонія» для проведення планового оперативного втручання (а.п. 20), що є неприпустимим.

Також, як убачається з відповідей, які долучені обвинуваченим, фактично усі його звернення та скарги у різні органи скеровуються до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» для надання відповіді, тобто до органу, на який скаржиться обвинувачений, що нівелює саму сутність скарги.

Крім того, як убачається з відповіді Чернігівської обласної прокуратури, звернення обвинуваченого зареєстроване та надіслане за належністю як у порядку звернення Закону України «Про звернення громадян», хоча такі звернення надходять до прокуратури у порядку КПК України та потребують належного реагування.

Надаючи оцінку вказаній ситуації вцілому, суд вважає звернути увагу на те, що проведення медичного обстеження обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою.

Конституція України гарантує кожному громадянину право на охорону здоров`я, медичну допомогу (стаття 49).

Суд повторює, що ОСОБА_4 безсумнівно потребує оперативного втручання, що не оспорюється жодною стороною у даному кримінальному провадженні.

Проведення планової операції передбачає визначення конкретної дати такої операції. Однак, за даними, які містяться у матеріалах кримінального провадження, така дата не призначена, що порушує права обвинуваченого в частині надання йому медичної допомоги.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини розглядає ненадання медичної допомоги у місцях несвободи як катування («Король та інші проти України», «Іванов і Кашуба проти України», «Мельник проти України», «Луньов проти України»).

А тому, враховуючи бездіяльність відповідних органів щодо ситуації обвинуваченого, суд дійшов невступного висновку.

Незадовільний стан здоров`я має суттєве значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу. Натомість зазначена обставина сама по собі не є перешкодою для тримання особи під вартою, а має враховуватись з іншими обставинами в їх взаємозв`язку.

Так, суд відмічає, що прокурором дійсно доведені ризики при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які на даний час не зменшились або ж перестали існувати.

Однак суд вважає, що має здійснити дійсно «ефективний» захист прав обвинуваченого за умов бездіяльності відповідних органів у частині надання медичної допомоги, оскільки, у відповідності до практики Європейського Суд з прав людини, такий захист, в першу чергу, має бути дійсно «ефективним» та не бути «ілюзорним» (Ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на меті гарантію не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних).

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні, підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 201 КПК України до клопотання мають бути додані копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Тобто, із вказаних норм випливає, що зміна запобіжного заходу щодо підозрюваного допускається за наявності на те підстав, для його заміни, а саме: наявності нових обставин.

Суд вважає, що наявність даних про необхідність проведення операції обвинуваченому, а також бездіяльність державних органів в частині надання йому медичної допомоги й є тією новою обставиною, що дає можливість суду змінити йому запобіжний захід для самостійного звернення за медичною допомогою.

У справі Європейського Суду з прав людини «Борисенка проти України» (№ 25725/02, 12 січня 2012 року) вказано про те, що, обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суди лише зазначали у рішеннях, що раніше обране тримання під вартою є правильним заходом, хоча, за статтею 5 § 3 Конвенції, з часом розумної підозри у вчиненні злочину стає недостатньо і суди мають надати інші підстави для тримання під вартою.

Пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

Оцінюючи все вищенаведене, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо приводу свідків
В судове засідання з розгляду даного кримінального провадження, призначеного на 17 лютого 2021 року, не з`явились свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про причини неприбуття з наданням відповідних підтверджуючих документів суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За змістом положень ч.1 ст.327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи те, що показання свідків, які не з`явилися, можуть мати значення для встановлення істини у справі, до них слід застосувати привід через відповідний підрозділ органу Національної поліції.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 331, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 про порушення кримінальної справи щодо медичних працівників Чернігівського СІЗО направити до Борзнянського відділення Бахмацької місцевої прокуратури для вчинення дій, передбачених ст. 214 КПК України.

Клопотання ОСОБА_4 про долучення документів задовольнити та долучити останні до матеріалів кримінального провадження.

Клопотання прокурора задовільнити та застосувати до свідків ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ) примусовий привід в судове засідання Борзнянського районного суду Чернігівської області.

Виконання даної ухвали в частині приводу покласти на сектор поліцейської діяльності №1 відділення № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області.

Відкласти розгляд справи на 03 березня 2021 року на 10.30 годину.

Клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовільнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною покидати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_3 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, носити засіб електронного контролю, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

ОСОБА_4 , на підставі ст. 202 ч.3 п.2 КПК України, негайно звільнити з-під варти в залі суду, та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_4 покласти на орган Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Строк дії ухвали в частині дії запобіжного заходу визначити тривалістю в два місяці, до 16 квітня 2021 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи Чернігівський слідчий ізолятор до відома.

В частині вирішення питання про зміну запобіжного заходу ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1