КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий
ізолятор"),

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 17 лютого 1993 року Чаплинським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 08 жовтня 1993 року Генічеським районним судом Херсонської області за ч. 4 ст. 81, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 43 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком від 17 лютого 1993 року - 6 місяців, разом до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією майна. 10 серпня 1998 року звільнений по відбуттю покарання; 07 серпня 2000 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 3 ст. 215-3, ч. 1 ст. 196-1, ч. 2 ст. 188-1, ст. 42 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 8 років. 14 квітня 2007 року звільнений по відбуттю покарання; 11 липня 2008 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 майна. 10 вересня 2015 року звільнений по відбуттю покарання,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Згідно з вироком суду 07 жовтня 2020 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на балконі квартири АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із останнім, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , підійшов ззаду до останнього, який в той час знаходився біля відчиненого вікна обличчям до вулиці, руками взяв ОСОБА_8 за його обидві ноги та піднявши умисно перекинув останнього через відчинене вікно.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_8 впав на ґрунтове покриття двору будинку АДРЕСА_4 та отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей з переломами ребер та груднини, ушкодження аорти та крововтрати, від яких помер на місці.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що судом залишено поза увагою, що під час проведення слідчих експериментів 07.10.2020 та 08.10.2020 показання свідка ОСОБА_9 мають розбіжності, оскільки він по різному показує як саме обвинувачений тримав за ноги потерпілого ОСОБА_8 , а тому вважає, що свідок ОСОБА_9 не бачив та не міг бачити, які дії вчиняв ОСОБА_6 перед тим як ОСОБА_8 випав з вікна.

Окрім того суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, оскільки необґрунтовано взяв до уваги протокол слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року та доданий до нього диск з відеозаписом, і висновок експерта №618-604 від 22 жовтня 2020 року, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень, виявлених при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_10 у протоколі проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року, однак при цьому суд лише частково врахував протокол проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 29 жовтня 2020 року, при цьому не зазначив чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також захисник вважає, що в діях ОСОБА_11 відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки обвинувачений не мав прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , смерть потерпілого настала внаслідок злочинної недбалості обвинуваченого, а тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання у виді 13 років позбавлення волі є, на думку захисника, явно несправедливим через свою суворість, оскільки суд не врахував, що обвинувачений визнав вину у позбавленні життя ОСОБА_8 та розкаявся, одружений, має на утриманні малолітню дитину, під час досудового розслідування ініціював проведення слідчого експерименту та одночасного допиту з свідком, з метою відтворення фактичних обставин справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду місця події від 07.10.2020, схемою та ілюстративною таблицею до нього, заявою ОСОБА_17 від 07.10.2020, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2020, протоколом огляду предметів від 10.10.2020 року та фототаблицею до нього, протоколом проведення слідчого експерименту від 07.10.2020 та доданим до нього диском з відеозаписом,протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.10.2020, протоколом освідування особи від 08.10.2020 та доданим до нього результатом тестування за допомогою алкотеста «Драгер», протоколом проведення слідчого експерименту від 08.10.2020, доданим до нього диском з відеозаписом, та ілюстративної таблиці і схеми до нього, заявою ОСОБА_14 від 08.10.2020, протоколом проведення слідчого експерименту від 29.10.2020 та доданим до нього диском з відеозаписом, висновком експерта №616-604 від 22.10.2020, висновком експерта №617-604 від 22.10.2020, висновком експерта №618-604 від 22.10.2020, висновком судово-психіатричного експерта №446 від 15.10.2020.

Доводи захисника, що судом залишено поза увагою, що під час проведення слідчих експериментів 07.10.2020 та 08.10.2020 показання свідка ОСОБА_9 мають розбіжності, оскільки він по різному показує як саме обвинувачений тримав за ноги потерпілого ОСОБА_8 , а тому вважає, що свідок ОСОБА_9 не бачив та не міг бачити, які дії вчиняв ОСОБА_6 перед тим як ОСОБА_8 випав з вікна є безпідставними, оскільки суд в оскаржуваному вироку цим розбіжностям у показаннях свідків дав належну та обґрунтовану оцінку, зазначивши, що незначні розбіжності в показаннях, щодо обставин, які передували події злочину та після події злочину суд розцінив як різне суб`єктивне сприйняття свідками одних і тих же подій з урахуванням перебування їх у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про те, що суд необґрунтовано взяв до уваги протокол слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року та доданий до нього диск з відеозаписом, і висновок експерта №618-604 від 22 жовтня 2020 року, є неспроможними, позаяк показання свідка ОСОБА_9 щодо механізму викидання обвинуваченим ОСОБА_8 з балкону та відтворені ним обставини узгоджуються з висновками експерта № 617-604 від 22.10.2020, відповідно до якого локалізація та характер ушкоджень, виявлених при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_10 у протоколі проведення слідчого експерименту від 7 жовтня 2020 року.

При цьому, доводи захисника про те, що суд лише частково врахував протокол проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 29 жовтня 2020 року, є безпідставними.
Так, суд оцінивши як доказ вини протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 29.10.2020 та доданий до нього диск з відеозаписом частково взяв його до уваги прийшов до обґрунтованого висновку, що в ході експерименту було встановлено місце розташування ОСОБА_8 на балконі в момент вчинення злочину та положення його тіла, однак мета слідчого експерименту не була досягнута слідчим, оскільки відтворення обвинуваченим механізму своїх дій проводилось на манекені, який за своїми розмірами не відповідає параметрам ваги та зросту людини і зокрема потерпілого, при цьому момент викидання манекен лежав на підвіконні, звисаючи половиною «тіла» за балкон та ногами в середину балкону. За таких обставин обвинувачений не відтворив механізм своїх дій, а лише показав окремі елементи та розповів про свої дії.
Отже, суд першої інстанції, поклавши в основу вироку показання свідка ОСОБА_9 щодо механізму викидання обвинуваченим ОСОБА_8 з балкону та відтворені ним обставини під час слідчого експерименту та частково взявши до уваги протокол слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 , зазначив мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції захисника про те, що суд першої інстанції не дослідив обставин щодо суб`єктивної сторони злочину, оскільки у вироку суду наведені показання обвинуваченого ОСОБА_6 про обставини інкримінованого йому діяння і при цьому наведені мотиви, якими керувався суд, визнавши пояснення обвинуваченого як намір ухилитись від кримінальної відповідальності шляхом зменшення ступеню своєї вини.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 спростовуються викладеними у вироку доказами.
Так, з пояснень самого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 убачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відбувалася сварка, після якої потерпілий та свідок ОСОБА_9 вийшли на балкон
ОСОБА_18 події, яка відбулася на балконі, - свідок ОСОБА_9 показав, що він та потерпілий стояли біля відчиненого вікна балкону, упершись на підвіконня балкону та перехилившись дещо за вікно, один біля одного спиною до балконних дверей, ОСОБА_8 був зліва від нього. Через деякий час на балкон зайшов ОСОБА_6 , нахилився на потерпілого і спитав який тут поверх, на що вони відповіли, що четвертий. Після цього ОСОБА_6 сів, узяв руками за ноги ОСОБА_8 , підняв і викинув у вікно балкону. Свідок запитав «Що ти зробив?». На це ОСОБА_6 відповів «Ти щось бачив? Зараз і ти полетиш.» В кімнаті між ними з цього приводу продовжилася розмова. В кімнату хотів зайти брат свідка ОСОБА_19 , але ОСОБА_6 , спочатку тримав двері, а потім одягнувся і вийшов з квартири.
Такі ж показання свідок ОСОБА_9 надав і під час проведення слідчого експерименту від 07.10.2020, при цьому, під час проведення слідчого експерименту за його участю - єдиного очевидця події злочину, свідок вказав, що ОСОБА_6 саме викинув із вікна балкону ОСОБА_8 .

У своїх показаннях в суді обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що безпосередньо після події він запитував у свідка ОСОБА_20 , чи той щось бачив, на що свідок відповів, що бачив, як ОСОБА_6 убив людину. При цьому обвинувачений не визнавав того, що погрожував свідку ОСОБА_21 .
В матеріалах провадження є докази того, що обвинувачений намагався вплинути на свідка ОСОБА_14 , щоб той не давав правдивих показань про обставини справи, а підтвердив випадковість події з потерпілим.
Зокрема, свідок ОСОБА_16 , окрім обставин щодо спільного вживання алкоголю у кв. АДРЕСА_5 , зазначив, що після вбивства йому телефонував ОСОБА_6 та просив, що він вплинув на ОСОБА_22 , щоб той у свою чергу дав показання слідчому, що подія із ОСОБА_8 сталася випадково.
Отже, показаннями свідка ОСОБА_14 підтверджується умисний характер дій ОСОБА_6 , направлений на позбавлення життя потерпілого, оскільки обвинувачений умисно викинув потерпілого з четвертого поверху будинку та усвідомлював наслідки у виді смерті потерпілого, про що прямо заявив свідку на його питання про свої дії.
При цьому, твердження обвинуваченого під час судового розгляду, що зроблений ним короткотривалий рух руками був різким, але слабким і направлений від себе вперед, тобто до стіни підвіконня, безпосередньо перед якою стояв ОСОБА_8 , дало суду підставу для висновку, що амплітуда руху його ніг була мінімальною та такими діями обвинувачений взагалі не зміг би зрушити з місця потерпілого.
Наведені обставини виключають обставину падіння потерпілого з вікна внаслідок необережних дій ОСОБА_6 .
Отже, твердження захисника про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються наявними у матеріалах провадження доказами, які свідчать про наявність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , з відповідним аналізом наведених доказів, а тому доводи захисника, про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_8 та перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 119 КК України є неспроможними.

Є необґрунтованими і доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки при призначенні обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є особливо тяжким умисним закінченим злочином проти життя людини, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, востаннє був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я, одружений та має на утриманні малолітню дитину, задовільний стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд хронічних захворювань, обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставину, яка пом`якшує покарання - наявність на утримання малолітньої дитини, і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а відтак підстав для пом`якшення призначеного покарання немає.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законним і обґрунтованим вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 , не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_23 ОСОБА_3

Справа №357/10757/20

Провадження №11-кп/824/2577/2021 Категорія КК: ч. 1 ст. 115
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_24
Доповідач ОСОБА_1