07.04.2021
Справа № 642/1398/21
Провадження № 1-кс/642/784/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, Джезказганської області, Агадирського району, с. Агадир, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимий: 17.11.1997 Комінтернівським районним судом м. Харкова, за ч.3 ст. 142, ч.3 ст. 144, ч. 2 ст. 118, ст. 19, ст. 191, 42 КК України до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 09.03.2000 Полтавський районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 183-3 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 43 КК України приєднати 5 років 11 місяців 6 днів позбавлення волі за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.11.1997 за ч.3 ст. 142, ч.3 ст. 144, ч. 2 ст. 118, ст. 19, ст. 191, 42 КК України - 11 років позбавлення волі. засуджений до 6 років 11 місяців, 6 днів позбавлення волі; 25.06.2001 Крюковським районним судом м. Кременчуга Полтавської області за ч. 2 ст. 183-3, ст. 43 КК України до покарання у вигляді 6 років 6 місців позбавлення волі; 27.10.2011 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,
встановив:
До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в обгрунтування якого слідчий, за погодженням з прокурором зазначив, що 20.02.2021 близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибули до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке огороджено парканом з металевими воротами, маючи на меті будь-яким шляхом потрапити у двір вищевказаного будинку, діючи з прямим умислом, почали стукати у металеві ворота, дзвонили у відео домофон, після чого ОСОБА_8 дістав зі своєї сумки предмет схожий на пістолет за допомогою якого почав бити по відеокамері, яка встановлена у верхньому правому куті металевих воріт та зірвав її з кріплення. Після чого, ОСОБА_7 переліз через металеві ворота тим самим незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння, після чого обірвав дроти відео домофона та відчинив ворота шляхом підняття засуву, тим самим впустив ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у двір домоволодіння ОСОБА_10 , чим порушив гарантоване статтею 30 Конституції України, статтею 12 "Загальної декларації прав людини" та статтею 8 "Конвенції про захист прав людини та основних свобод" право на недоторканність житла.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вказаних вище обставин, 20.02.2021 близько 10 години 40 хвилин знаходячись у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі людини, з корисливим мотивом, де побачили ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до якого підійшов ОСОБА_7 , який розпилив ОСОБА_10 у обличчя предмет який має сльозоточиву і подразнюючу дію та наніс один удар кулаком своєї правої руки в ділянку потилиці. В цей час ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_10 та наніс один удар своєю правою ногою в ділянку живота, а ОСОБА_8 тримаючи у своїй правій руці предмет, схожий на пістолет, з метою залякування ОСОБА_10 здійснив один постріл у повітря, після чого наніс останньому один удар рукояткою предмета схожого на пістолет в ділянку потилиці, також ОСОБА_11 перебуваючи позаду ОСОБА_10 наніс останньому три удари обох рук в ділянку потилиці. Після цього ОСОБА_9 підігнав автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado темного кольору з якого попередньо, з метою уникнення можливості упізнати в подальшому вказаний автомобіль було знято державні номерні знаки. В подальшому ОСОБА_9 підігнав вищевказаний автомобіль Toyota Land Cruiser Prado темного кольору до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 всупереч волі потерпілого, витягнули з двору домоволодіння на вулицю, де ОСОБА_5 приспустив штани ОСОБА_10 та розпилив предмет який має сльозоточиву і подразнюючу дію у ділянку таза останнього.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, протиправно, всупереч волі, заштовхали ОСОБА_10 на заднє сидіння автомобіля марки до автомобіля Toyota Land Cruiser Prado темного кольору, без державних номерних знаків, та сіли з лівої сторони і з правої сторони від останнього, при цьому на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_5 , тим самим незаконного позбавили волі останнього. Після цього на автомобілі марки Toyota Land Cruiser Prado темного кольору, під керуванням ОСОБА_9 поїхали в напрямку вул. Афанасієвської, а згодом до вул. Тринклера, де по дорозі періодично наносили тілесні ушкодження, тобто застосовували до останнього насильство, шляхом заподіяння йому фізичних страждань, яке виразилось у вигляді ударів в область голови при цьому вимагаючи у останнього грошові кошти.

20.02.2021 близько 11 год. 15 хвилин ОСОБА_10 привезли за адресою: АДРЕСА_4 , та висадили з автомобіля.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09-260/2021 від 23.02.2021 у гр. ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці на голові, тулубі. Ці ушкодження утворилися як мінімум від двох травматичної дії тупого твердого предмету (ів), індивідуальні властивості травмую чот поверхні якого, в місцях ушкоджень не відобразилися, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічно характеристики, могли бути отримані за 2-4 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. "Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджена наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань із застосуванням зброї.
Крім того, 20.02.2021 близько 11 години 15 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , де висадили з автомобіля ОСОБА_10 та грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, а також загальновизнані принципи і норми міжнародного права (ст.ст. 3 ч.1, 28 ч.1 Конституції України, ст.ст. 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), діючи з прямим умислом, з метою спонукання та примушування вчинити дії, що суперечили волі потерпілого - ОСОБА_10 , які полягали у залякуванні, направленого на злам його фізичного та морального опору, піддавали останнього катуванню, а також спільно вчиняли щодо потерпілого ОСОБА_10 насильницькі дії, які заподіювали йому моральні страждання, принижуючи його людську гідність, а саме ОСОБА_8 розпилив в обличчя ОСОБА_10 газовий балончик. В подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , продовжили погрожувати предметом схожим на пістолет та наносити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, вчиняти інші насильницькі дії, що принижують його людську гідність, з метою примусити останнього вчиняти дії, що суперечать його волі, а саме наказали потерпілому ОСОБА_10 оголитися, тобто зняти весь одяг, в тому числі нижню білизну. В оголеному вигляді примусили потерпілого йти вулицею до дому, спричиняючи тим самим потерпілому як фізичного болю, так і морального страждання. Зазначені незаконні дії, що принижували людську гідність потерпілого ОСОБА_10 , крім того вказані дії, останні фіксували на відео за допомогою мобільного телефону та в подальшому розвосюдили вказаний відеозапис за допомогою "кросплатформеного мессенджеру" - "телеграм каналу" за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Загалом вказані неправомірні дії ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , охоплені єдиним умислом, викликали у потерпілого стрес, почуття неспокою, приниження, болю, тілесні ушкодження, тобто заподіяли фізичні та моральні страждання.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09-260/2021 від 23.02.2021 у гр. ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці на голові, тулубі. Ці ушкодження утворилися як мінімум від двох травматичної дії тупого твердого предмету (ів), індивідуальні властивості травмую чот поверхні якого, в місцях ушкоджень не відобразилися, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічно характеристики, могли бути отримані за 2-4 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. "Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджена наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, а саме катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, вчинене за попередньої змовою групою осіб.
ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду, крім того ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілого, оскільки останній обізнаний про місце мешкання потерпілого. Крім того, не можна виключати ризик скоєння ним нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_5 ніде не працює, отримує дохід за рахунок протиправних дій, стійких соціальних зв`язків у суспільстві не має. Вищезазначені обставини свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити, посилаючись на наведені в ньому обставини.
Захисник проти клопотання слідчого заперечував, вказуючи, що ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню дитину, хворіє, переніс операцію та потребує лікування. Тому просив не застосовувати запобіжний захід, пов`язаний з позбавленням волі.
Підозрюваний підтримав думку захисника.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
У ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000235 від 23 лютого 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
31.03.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.1 ст. 162 КК України, ч.2 ст. 146 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.
При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Зібраними в ході досудового розслідування доказами, що додані до матеріалів клопотання, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Санкцією ч.2 ст. 127 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, зареєстрований у Харківській області, раніше неодноразово судимий за злочини проти життя, здоров`я та волі людини, востаннє 27.10.2011 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
В контексті вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Так, підозрюваний, будучи обізнаним про тяжкість покарання, та враховуючи, що він не має стійких зв`язків, може ухилятись від суду та органу досудового розслідування, а тому обгрунтований ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи характер скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_5 , який не працює та не має джерел для нормальної життєдіяльності, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, звільнившись з установи виконання покарань повторно вчинив тяжкий злочин проти здоров`я людини, що свідчить про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, схильний до ведення злочинного образу життя, тому в даному випадку підтверджується існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження скоєння правопорушення, у якому він наразі підозрюється.
Характер, спосіб та зухвалість вчинених злочинів свідчить про особливу суспільну небезпеку підозрюваного, тому слідчий суддя приходить до висновку, що є достатні ризики вважати, що підозрюваний, знаходячись на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Також враховується ризик як незаконного впливу на учасників кримінального провадження, з метою приховування та/або перекручування обставин події при проведенні слідчих дій.
Приймаючи рішення про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Посилання захисника на необхідність проведення ОСОБА_5 лікування, у даному випадку, не впливає на встановленні слідчим суддею ризики, а також не спростовує неможливість надання ОСОБА_5 медичної допомоги в закладі попереднього ув`язнення, враховуючи, що згідно довідки головного лікаря КНП «Міська клінічна лікарня №14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана» ХМР зазначено, що пацієнт потребує саме консультацій лор-лікаря, хірургів.
Таким чином, стороною обвинувачення доведено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме п. 1, 3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам, тому клопотання слідчого є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у злочинах, вчинених із застосуванням насильства, слідчий суддя на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, не визначає підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави при обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:
Клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб до 31 травня 2021 року включно, без визначення застави.
Строк тримання під вартою рахувати з 02.04.2021.
Строк дії ухвали - до 31 травня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя