КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 01 квітня 2021 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 01 квітня 2021 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 158 900 грн.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року як незаконну та звільнити його з-під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що в порушення ст. 187 КПК України суд першої інстанції розглянув питання про продовження йому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без його участі, що суперечить засадам кримінального провадження і є грубим порушенням КПК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на захист, не було роз`яснено його прав, які суд зобов`язаний був роз`яснити на початку судового засідання, оскільки він був відсутній в судовому засіданні, так як перебував у слідчому ізоляторі.

Згідно положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник чи законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_5 не заявив клопотання про розгляд його апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції зазначив, що прокурором ОСОБА_6 доведено, що ризики, які стали підставою для обрання виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати.

Так, приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд першої інстанції врахував, що останній може переховуватися від суду, тяжкість пред`явлених останньому обвинувачень за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі, відсутністьміцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, а такожмісця реєстрації на території України.

Крім того, суд першої інстанції врахував ту обставину, що з метою уникнення кримінальної відповідальністі, обвинувачений ОСОБА_5 може впливати на потерпілих, свідків, які на даний час не допитані і на показаннях яких грунтується обвинувачення, вчиняти нові злочини, з огляду на відсутність у останнього законного джерела доходу.

Враховуючи наведені в оскаржуваному рішенні ризики та у зв`язку із відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_5 місця реєстрації на території України та соціальних зв`язків, суд першої інстанції дійшов висновку, що досягнення мети запобіжного заходу, визначеній у ч. 1 ст. 177 КПК України можливе лише у разі тримання останнього під вартою.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів вважає, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на порушення вимог ст. 187 КПК України, оскільки суд першої інстанції продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою без його участі є безпідставними, оскільки вказана норма закону регулює питання забезпечення прибуття особи для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а не під час судового розгляду кримінального провадження при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Крім того, на спростування вказаних доводів обвинуваченого, колегія суддів відмічає, що згідно наявної в матеріалах провадження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, обвинуваченого ОСОБА_5 , який своєю поведінкою грубо порушував порядок у судовому засіданні, судом було прийнято рішення про видалення останнього із зали судового засідання до закінчення судового розгляду.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, то вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 01.02.2021 року, під час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, участь в судовому засіданні приймала його захисник ОСОБА_7 , яка висловлювала позицію сторони захисту по вказаному питанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та звільнення обвинуваченого з-під варти, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 01 квітня 2021 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 158 900 гривень без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3