ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/624/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника- ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000192 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
10 березня 2021 року Ленінським районним судом м. Полтави частково задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на 45 днів.

Постановлено, що строк дії ухвали суду в цій частині з 10 березня 2021 року до 23 квітня 2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що при вирішенні питання з приводу запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , суд врахував, що в розумінні ст. 199 КПК України, при розгляді клопотань підлягає оцінці те, чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові, що виправдовують тримання особи під вартою.

Суд зазначив, що після зміни Полтавським апеляційним судом підсудності судове провадження має бути розпочато з початку, у зв`язку з чим має бути проведений значний обсяг процесуальних дій, новий допит учасників кримінального провадження, у тому числі свідків та потерпілих, тому, на думку суду, вказаний заявлений ризик не зменшився та продовжує існувати з високою ймовірністю.
Крім того, суд зазначив, що не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою скасувати та розглянути питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України, так як не містить докази, які б підтверджували наявність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України; тяжкість злочину згідно пред`явленому обвинуваченню сама по собі не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою; з плином часу для тривалого тримання обвинуваченого під вартою необхідне додаткове обґрунтування; стороною захисту надано докази, які спростовують аргументи попередніх ухвал суду про продовження тримання під вартою, про підтвердження наявності ризиків.

Вказує, що він, на момент затримання мешкав зі своєю родиною в м. Глобине Полтавської обл., останні роки нікуди не виїжджав за межі держави, відсутня інформація про намір переховуватись обвинуваченого, останній не оголошувався в розшук; під час перебування на волі він, ОСОБА_8 , не стояв на обліку у лікаря-нарколога або психіатра, алкогольними напоями не зловживав, мав міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання з родиною, не має паспорта для виїзду за кордон.

На думку обвинуваченого, мотиви суду щодо того, що інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, спростовуються наданими стороною захисту доказами, та водночас апелянт для аргументації своєї позиції посилається на рішення ЄСПЛ у справах «Левченко та інші проти України» та «Бевз проти України».

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на те, що сторони кримінального провадження заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 10.03.2021 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті судді ОСОБА_9 та п.п. 6,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті меру м. Кременчук Полтавської обл. ОСОБА_10 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, на замовлення, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 10.03.2021, місцевий суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, всупереч твердженням апелянта, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику, передбаченому п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки після зміни Полтавським апеляційним судом підсудності судове провадження має бути розпочато з початку, у зв`язку з чим має бути проведений значний обсяг процесуальних дій, новий допит учасників кримінального провадження, у тому числі свідків та потерпілих, тому, є всі підстави вважати, що вказаний заявлений ризик не зменшився та продовжує існувати з високою ймовірністю.

Крім того, як зазначено прокурором в клопотанні, відповідно до умов угоди ОСОБА_11 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, встановлений ризик станом на день розгляду клопотання не зменшився.

Таким чином, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення клопотання прокурора, яким доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_8 перебувати на волі, та відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою, оскільки аргументи наведені обвинуваченим та його захисником, не переважають забезпеченню належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень.

У справі наразі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, який зі сплином часу не зменшився. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки в будь-якому випадку передбачає перебування обвинуваченого на волі.

Твердження обвинуваченого про те, що тяжкість злочину згідно пред`явленому обвинуваченню сама по собі не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними, зважаючи на те, що місцевий суд врахував дану обставину в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою.

Колегією суддів враховуються додані повідомлення Прокуратури Полтавської області від 1.08.2017 щодо процесуальної поведінки обвинуваченого, в якому зазначено, що в прокуратурі відсутні докази намагання ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування, знищення або спотворення речей і документів, що останній не перешкоджав здійснювати досудове розслідування та дані, що характеризують особу. Проте, зважаючи на встановлені місцевим та апеляційним судом обставини, дані обставини не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги ті обставини, що 25 червня 2020 року ЄСПЛ було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України», яким було констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_8 , а саме: порушення п. 3 ст. 5 Конвенції, в частині невмотивованості рішення про продовження тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, п. 1 ст. 6 Конвенції в частині розумності строків та надмірної тривалості кримінального провадження.

Однак, враховуючи, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, поведінку обвинувачених, зокрема і ОСОБА_8 , які навмисно затягують судовий розгляд, а також з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою.

Керуючись статтями ст.ст.376,405,407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4