27.04.21 Справа № 469/326/21
1-кс/469/47/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року смт.Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
В.о.начальника Березанського відділу
Миколаївської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання В.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000040, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України,
встановив:

В.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 23 квітня 2021 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, у якому просив на період проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000040 від 22.04.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, тобто незаконне зайняття рибним водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду, з метою забезпечення збереження речових доказів, накласти арешт на:

- Мотоцикл марки МТ чорного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- Лафет металевий реєстраційний номер Т1РА0589;

- Мотор від лодки Ямаха 70 кіловат;

- Лодка ЯМК-0324;

- Авто марки УАЗ моделі 31512 реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- Пластмасові судки в кількості 11 шт.;

- Рибу роду бичок 5443 шт., 272 кг, які мають значення для розслідування кримінального провадження і будуть використані, як докази у кримінальному провадженні.

В обґрунтування заявленого клопотання в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 зазначив, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції № 8 МРУП Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 22.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

В ході проведення перевірки встановлено, що 22.04.2021 року до ЧЧ Відділення поліції №8 МРУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_4 , 1981р.н., про те, що 22.04.2021 року приблизно о 12.00 год., поблизу с.Прогресівка Миколаївського району Миколаївської області в Тилігульському лимані невідомі особи в кількості трьох чоловік здійснюють незаконний вилов живих водних біоресурсів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.04.2021 року приблизно о 09.00 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, з корисливих спонукань, з метою промислового вилову живих водних біоресурсів, прибули на узбережжя Тилігульського лиману біля с.Прогресівка Миколаївського району Миколаївської області, де рухаючись на лодці (бота) ЯМК-0324, в порушення п.3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», виставили у воді Тилігульського лиману сорок сіток (Вентиря), які є забороненими для використання.

Надалі, 22.04.2021 року приблизно о 09.00 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким же чином, прибули до сіток, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконного видобутку живих водних біоресурсів, бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони та відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, достовірно знаючи що вилов на території РЛП Тилігульський заборонено, незаконно виловили з акваторії Тилігульського лиману в районі с.Прогресівка Миколаївського району Миколаївської області раніше встановленими сітками: 5443 особин лиманського бичку. Внаслідок незаконного вилову ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяли істотну шкоду водним біоресурсам держави на суму, яка встановлюється.

22.04.2021 року за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, а саме незаконне зайняття рибним водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

22.04.2021 року начальником сектору дізнання відділення поліції № 8 МРУП Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_8 , проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено:

- Мотоцикл марки МТ чорного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- Лафет металевий реєстраційний номер Т1РА0589;

- Мотор від лодки марки Ямаха 70 кіловат;

- Лодка ЯМК-0324;

- Авто марки УАЗ моделі 31512 реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- Пластмасові судки в кількості 11 шт.;

- Риба роду бичок 5443 шт., 272 кг;

22.04.2021 року вищевказані предмети було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000040 від 22.04.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, при цьому встановлено спеціальне місце зберігання за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час, в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню не встановлено, в чиїй власності знаходяться вищевказані вилучені предмети.

Зазначені в клопотанні вищевказані предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, оскільки в розумінні ст.84 КПК України вказані речі є доказами вчинення кримінального правопорушення, тобто фактичними даними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, а саме незаконне зайняття рибним водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду, так як на даний час не встановлено осіб, в чиїй власності знаходиться вищевказане вилучене майно.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Крім того, ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно, одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В ході огляду місця події встановлено, що вищевказані вилучені речі перебували поблизу с.Прогресівка Миколаївського району Миколаївської області на узбережжі Тилігульського лиману та в зоні дії РЛП Тилігульський.

Пунктом 1 ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Посилаючись на викладене, а також те, що вищевказані предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, так як вони використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, оскільки вилов водних живих біоресурсів здійснюється безпосередньо із застосуванням вищевказаної техніки, зважаючи на те, що іншим способом довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні неможливо, з метою збереження речових доказів, проведення по кримінальному провадженню судових експертиз, враховуючи те, що під час подальшої експлуатації вказаної техніки до завершення проведення необхідних слідчих дій і судових експертиз у кримінальному провадженні, вона може зазнати конструктивних змін внаслідок змін та заміни внутрішніх деталей, а також знищення самої техніки, що може негативно вплинути на хід та результати досудового розслідування, та також виникла необхідність заборонити будь-якій юридичній або фізичній особі, на вищевказане майно яких необхідно накласти арешт, у володінні яких перебуває вищевказане майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 просив задовольнити заявлене клопотання.

У судове засідання в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Просив його задовольнити.

Власники майна, яке просить арештувати в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, і на розгляд клопотання не викликалися, оскільки за змістом клопотання в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню не встановлено, в чиїй власності знаходяться вищевказані вилучені предмети.

Даних про володільців чи користувачів майна, яке просить арештувати в.о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчому судді не надано.

У судовому засіданні в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури пояснював, що у наданому ним на розгляд слідчого судді клопотанні про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, не зазначено власників чи володільців зазначеного майна, оскільки вони не встановлені.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
За змістом ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, якщо майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.2 ст.170 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, зокрема, повинно бути зазначено:

- документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном (п.3 ч.2 ст.170 КПК України).

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до положень ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.1, 2 ст.172 КПК України виклик підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, для участі у розгляді клопотання про арешт майна, є обов`язковим, за винятком, коли заявлено клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене.

Виходячи з вимог ч.7 ст.172 КПК України копія ухвали про накладення арешту на майно негайно після її постановлення вручається фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, у разі їх відсутності під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення (абз.6 ч.7 ст.172 КПК України).

Разом з тим, в порушення вимог процесуального закону, передбаченого п.3 ч.2 ст.170 КПК України в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури не надано жодного документу, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, та не зазначено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, не зазначено.

Клопотання також не містить даних щодо власників, володільців чи користувачів майна, яке просить арештувати в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, враховуючи вимоги процесуального закону щодо необхідності виклику на розгляд клопотання про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна яке було тимчасово вилучене (ч.1, 2 ст.172 КПК України), необхідності негайного вручення копія ухвали про накладення арешту на майно після її постановлення фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, необхідності надіслання їм копії такої ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення у разі їх відсутності під час оголошення ухвали (абз.6 ч.7 ст.172 КПК України) слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна в частині незазначення даних щодо власників, володільців чи користувачів майна, у яких воно було вилучено, суперечить вимогам процесуального закону.

Дійшовши такого висновку слідчий суддя вважає безпідставними доводи в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури в частині того, що у клопотанні про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, заявник вправі не зазначати власника чи володільця, чи користувача майна, у випадку їх не встановлення, оскільки такі доводи не ґрунтуються на положеннях закону.

Також, при вирішенні заявленого клопотання слідчий суддя звертає увагу на наступне.

За загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними у ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури заявник просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000040, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, яке згідно ч.2 ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до категорії кримінальних проступків, і становить мінімальний рівень суспільної небезпеки.

Крім того, згідно диспозиції ч.1 ст.249 КК України незаконне зайняття рибним, водним добувним промислом, кримінальним законом визнається кримінальним правопорушенням за наявності істотної шкоди.

Разом з тим, розміру шкоди, заподіяної незаконним зайняттям рибним водним добувним промислом, для визначення чи є така шкода істотною, а тим більше доказів на її підтвердження, матеріали клопотання не містять, хоча наявність істотної шкоди є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого диспозицією ч.1 ст.249 КК України.

Підозра у даному кримінальному провадженні не пред`явлена.

У клопотанні про арешт майна зазначається, як вбачається з його змісту, що до вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.249 КК України причетні громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом з тим, достовірних доказів на підтвердження такого висновку до матеріалів клопотання не долучено.

При цьому, з наданих до матеріалів клопотання письмових пояснень громадян ОСОБА_5 (а.п.15), ОСОБА_6 (а.п.16) та ОСОБА_7 (а.п.17) вбачається, що вказані особи заперечують факт здійснення ними незаконного вилову риби, посилаючись на те, що працюють у бригаді ПП ім. Шмідта.

Однак, вказані обставини, які можуть свідчити про відсутність складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися поза увагою органу дізнання, оскільки не перевірено і не з`ясовано, чи дійсно вказані особи перебувають у трудових відносинах з ПП ім.Шмідта, і чи має зазначене підприємство відповідні ліцензії чи дозволи на зайняття рибним промислом.

Разом з тим, згідно вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого.

За змістом ч.1 ст.2 КПК України одним із завдань кримінального судочинства є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури не наведено достатніх переконливих доказів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Крім того, вирішуючи питання по суті клопотання слідчий суддя приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), слідчий суддя, зокрема, суд повинен враховувати:
- правову підставу для арешту майна (п.1 ч.2 ст.173 КПК України);
- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (п.2 ч.2 ст.173 КПК України);
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст.173 КПК України);
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п.6 ч.2 ст.173 КПК України);
- необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

Виходячи зі змісту п.2 ч.3 ст.132 КПК України підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є доведеність слідчим, дізнавачем, прокурором наявності такої потреби досудового розслідування, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Як вбачається зі змісту клопотання в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обґрунтовуючи необхідність його задоволення посилається на те, що зазначені в клопотанні вищевказані предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, так як вони використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, оскільки іншим способом довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні неможливо, з метою збереження речових доказів, проведення по кримінальному провадженню судових експертиз, враховуючи те, що під час подальшої експлуатації вказаної техніки до завершення проведення необхідних слідчих дій і судових експертиз у кримінальному провадженні, вона може зазнати конструктивних змін внаслідок змін та заміни внутрішніх деталей, а також знищення самої техніки, що може негативно вплинути на хід та результати досудового розслідування, та також виникла необхідність заборонити будь-якій юридичній або фізичній особі, на вищевказане майно яких необхідно накласти арешт, у володінні яких перебуває вищевказане майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його,

Разом з тим, наводячи такі доводи у клопотанні, заявник не наводить даних, необхідних для з`ясування обґрунтованості клопотання, а саме:

- які саме сліди кримінального правопорушення зберегли предмети, на які просить накласти арешт заявник;

- які саме слідчі дії з застосуванням вказаного майна мають бути здійснені у ході досудового розслідування;

- які саме судові експертизи у кримінальному провадженні мають бути проведені щодо майна, про яке йдеться у клопотанні;

- які саме обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, і які неможливо довести іншим способом, без накладення арешту на майно.

Крім того, оцінюючи зазначені доводи щодо необхідності арешту майна, оскільки в інший спосіб, довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, неможливо, як зазначається у клопотанні, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Так, за змістом ч.2 ст.100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Вказана норма закону узгоджується з положеннями ст.232 КПК України, якою передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів (ч.1 ст.232 КПК України).

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження (ч.7 ст.232 КПК України).

Таким чином, процесуальний закон містить конкретні приписи, щодо способу і порядку встановлення і фіксації обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, не може замінити необхідність дотримуватися вимог процесуального закону при встановленні обставин кримінального правопорушення, у спосіб, передбачений ч.2 ст.100, ст.232 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що з долученого до матеріалів клопотання Протоколу огляду місці події від 22.04.2021 року, виготовленому на одному аркуші (а.п.8), не вбачається, що під час огляду місця події відповідно до ч.2 ст.100, ст.232 КПК України здійснювалася фотографування, звуко- чи відеозапис, проводилися певні вимірювання, складалися плани і схеми, виготовлялися графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, тощо, що може свідчити про неповне використання наданих законом можливостей з метою фіксації обставин кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя враховує, що у клопотанні про накладення арешту на майно, ставиться питання про накладення арешту, у тому числі, на рибу роду бичок 5443 шт., 272 кг, що слід вважати продукцією, яка піддається швидкому псуванню, в розумінні положень ч.6 ст.100 КПК України.

Разом з тим за змістом ч.6 ст.100 КПК України речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно положень ч.7 ст.100 КПК України у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування,.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Таким чином, як вбачається з наведених вимог закону, продукція, яка піддається швидкому псуванню, арешту не підлягає, а за відповідним клопотанням (слідчого за погодженням із прокурором або прокурора) за рішенням слідчого судді, суду передається для реалізації, в разі відсутності письмової згоди власника, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При розгляді матеріалів клопотання слідчий суддя встановив та дійшов висновку, що у клопотанні прокурора:

- відсутні дані про володільців чи користувачів майна, яке просить арештувати заявник, в порушення вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України;

- відсутні дані щодо факту заподіяння істотної шкоди внаслідок незаконного зайняття рибним, водним добувним промислом, наявність якої є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого диспозицією ч.1 ст.249 КК України;

- не наведено достатніх та переконливих доказів про те, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, до вчинення якого причетні громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- не обґрунтовано і не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (п.2 ч.2 ст.173 КПК України).
Таким чином, відповідно до викладеного, у клопотанні не доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1ст. 170 КПК України, а також не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

За положеннями ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За змістом п.2 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно невстановлених осіб у кримінальному провадженні за ознаками кримінального проступку, який становить мінімальний рівень суспільної небезпеки, за недоведеності прокурором необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, за недоведеності наявності потреби досудового розслідування у втручання у майнові права власників майна, у зв`язку з чим вважає, що у задоволенні заявленого клопотання в. о. начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання В.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000040, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, відмовити.
Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 27 квітня 2021 року.

Слідчий суддя: