Справа № 333/4712/18
Провадження №1-кп/333/47/21
ВИРОК

Іменем України
20 травня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно працевлаштованого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.09.2017 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

11.01.2007 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки;

28.10.2008 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 187, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

09.10.2014 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки;

06.09.2016 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 263, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
07 червня 2018 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , із корисливих мотивів, знаходячись біля приміщення кафе «Енігма» по вулиці О. Говорухи, буд. 30 у м. Запоріжжі, після нанесення ОСОБА_6 двох ударів рукою в грудну клітину потерпілого ОСОБА_11 , відкрито викрав майно останнього, а саме: грошові кошти у розмірі 280 грн. та мобільний телефон «Самсунг J3», в корпусі чорного кольору, вартістю 2 700 грн.
Після чого, разом з викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зникли з місця скоєння злочину та розпорядились ним на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 спричинена майнова шкода у розмірі 2 980 грн.00 коп.
Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна(грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
2. Показання обвинувачених
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, надав показання, відповідно до яких, він в цей день відпочивав з ОСОБА_7 в кафе «Енігма», випивали спиртне. Пізніше ОСОБА_7 будучи в стані алкогольного сп`яніння підійшов до раніше знайомого хлопця. Вони про щось говорили і пізніше ОСОБА_7 , він та цей хлопець вийшли на вулицю де він та ОСОБА_7 нанесли потерпілому декілька ударів, після чого забрали в нього гроші та мобільний телефон. В подальшому телефон вони з ОСОБА_7 здали в ломбард до якого вони поїхали на таксі. Щиро розкаюється у вчиненому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив суду, що він не вчиняв цього злочину, на потерпілого не нападав та його майном не заволодівав. ОСОБА_6 говорить не правду.
Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків:
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює таксистом і в цей день до нього підійшли одна дівчина та двоє хлопців, та попросили відвезти на вулицю Північнокільцеву. Коли всі сіли автомобіль, хтось з них запропонував здати телефон в ломбард. На вулиці Північнокільцеві, де вони зупинилися біля ломбарду, ОСОБА_7 з дівчиною передали йому мобільний телефон Самсунг, щоб він пішов і заклав його в ломбард. Він пішов в ломбард, здав телефон та отримав 900 чи 1000 гривень. Гроші за телефон віддав ОСОБА_6 , дальше він поїхав на заказ.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вона знає, оскільки проживають в одому дворі. В цей день вони на таксі приїхали в кафе «Енігма» щоб відпочити. Після того, як випили, вони вийшли на вулицю покурити. На вулиці ОСОБА_6 розмовляв з потерпіли та вимагав в нього гроші. Пізніше вдарив його кулаком в груди, потерпілий присів і ОСОБА_6 вимагав, щоб той виклав все, що в нього є в кишенях. Потерпілий виклав на землю мобільний телефон Самсунг та гроші, які забрав Заброда . Після чого вони зайшли в кафе, допили свої напитки і поїхали на таксі.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:
Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 та повного не визнання вини ОСОБА_7 , їх вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, які зібрані в порядку, передбаченому процесуальним законом, а саме:

- даними з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.06.2018, де потерпілим ОСОБА_12 зазначено, що маловідомий йому ОСОБА_15 07.06.2018 біля 23.00 годин, знаходячись біля кафе «Енігма» відкрито заволодів його мобільним телефоном;

- даними з Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно яких 08.06.2018 внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України та присвоєно номер №0001814, а саме невстановлена особа, знаходячись біля кафе «Енігма», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радгоспна, буд. 30, шляхом словесних погроз фізичною розправою, відкрито заволоділа мобільним телефоном у потерпілого ОСОБА_12 ;

даними протоколу огляду місця події від 07.06.2018 з ілюстраційною таблицею до нього згідно яких, встановлено, що 07.06.2018 слідчий Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій в присутності двох понятих, здійснила огляд ділянки місцевості розташованої біля кафе «Енігма» по вул. Радгоспній, 30 у м. Запоріжжя. В ході огляду слідчим нічого не вилучалося.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього від 23.06.2018 встановлено, що 23.06.2018 слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у приміщенні службового кабінету, в присутності двох понятих, провів пред`явлення потерпілому ОСОБА_12 для впізнання фотознімків чотирьох осіб, в ході чого потерпілий впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_6 ) як чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , який 07.06.2018 разом з іншою особою відкрито заволоділи у нього мобільним телефоном.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього від 08.08.2018 встановлено, що 08.08.2018 слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у приміщенні службового кабінету, в присутності двох понятих, провів пред`явлення потерпілому ОСОБА_12 для впізнання фотознімків чотирьох осіб, в ході чого потерпілий впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_7 ) як чоловіка, який 07.06.2018 разом з Колею відкрито заволоділи у нього мобільним телефоном.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2018 встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 , в присутності понятих, біля кафе «Енігма», яке розташоване по вул. Радгоспній, буд. 30, розповів про події, що мали місце 07.06.2018, а саме, що 07.06.2018, приблизно о 23 год. 30 хв., він зайшов до приміщення кафе «Енігма» по вул. Радгоспній, буд. 30 в м. Запоріжжі. У приміщенні кафе він біля барної стійки зустрів знайомого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Будь яких відносин до даної зустрічі він з ними не підтримував. Дал ОСОБА_6 покликав потерпілого на вулицю, де порчав ромахувати руками та наніс йому два удари в живіт. ОСОБА_7 завжди знаходився поруч з ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_6 наказав діставати з кишень мобільний телефон та кошти та покласти на землю. В цей час ОСОБА_7 за наказом ОСОБА_6 стеріг потерпілого, щоб той нікуди не пішов. Після чого, обвинувачені забрали мобільні телефони та гроші і пішли в кафе. В подальшому на його прохання щоб повернути хоча б мобільний телефон, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповіли потерпілому, що вони в нього нічого не забирали.

Судом також досліджувався диск СD-R з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 .

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, вказані докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочину.

Захисник ОСОБА_7 ОСОБА_17 зазначив, що все обвинувачення, яке стосується ОСОБА_7 , будується на припущеннях: не знайдено і не встановлено викрадені речі, не допитано безпосередньо в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , тому суд не вправі відповідно до ст. 95 КПК України обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них під час проведення слідчого експерименту і суд також не має права посилатися, як на доказ висновками слідчого експерименту. Крім цього, жоден зі свідків не вказує на те, що злочин вчинив ОСОБА_7 .
Однак, суд вважає ці посилання не обґрунтованими виходячи з наступного. Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.
Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю потерпілого слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.
За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
Крім цього, суд вважає, що допитати потерпілого безпосередньо в судовому засідання було неможливим, оскільки останній помер і це не є підставою ставити під сумнів протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2018.
Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.
Крім цього, версія сторони захисту про те, що даний напад вчинив ОСОБА_6 самостійно, і ОСОБА_7 не знав, що останній забрав мобільні телефони та гроші потерпілого, спростовується зібраними та дослідженими в суді доказами.
Так, свідко ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює таксистом і в цей день до нього підійшли одна дівчина та двоє мужчин та попросили відвезти на вулицю Північнокільцеву. Коли всі сіли автомобіль хтось з них запропонував закласти телефон в ломбард. На вулиці Північнокільцеві, де вони зупинилися біля ломбарду, ОСОБА_7 з дівчиною передали йому мобільний телефон Самсунг, щоб він пішов і заклав його в ломбард. Він пішов в ломбад, здав телефон та отримав 900 чи 1000 гривень. Гроші за телефон віддав ОСОБА_6 , дальше він поїхав на заказ.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього від 23.06.2018 встановлено, що 23.06.2018 слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у приміщенні службового кабінету, в присутності двох понятих, провів пред`явлення потерпілому ОСОБА_12 для впізнання фотознімків чотирьох осіб, в ході чого потерпілий впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_6 ) як чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , який 07.06.2018 разом з іншою особою відкрито заволоділи у нього мобільним телефоном.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього від 08.08.2018 встановлено, що 08.08.2018 слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у приміщенні службового кабінету, в присутності двох понятих, провів пред`явлення потерпілому ОСОБА_12 для впізнання фотознімків чотирьох осіб, в ході чого потерпілий впізнав особу на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_7 ) як чоловіка, який 07.06.2018 разом з ОСОБА_18 відкрито заволоділи у нього мобільним телефоном.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2018 встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 , в присутності понятих, біля кафе «Енігма», яке розташоване по вул. Радгоспній, буд. 30, розповів про події, що мали місце 07.06.2018, а саме, що 07.06.2018, приблизно о 23 год. 30 хв., він зайшов до приміщення кафе «Енігма» по вул. Радгоспній, буд. 30 в м. Запоріжжі. У приміщенні кафе він біля барної стійки зустрів знайомого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Будь яких відносин до даної зустрічі він з ними не підтримував. Дал ОСОБА_6 покликав потерпілого на вулицю, де порчав ромахувати руками та наніс йому два удари в живіт. ОСОБА_7 завжди знаходився поруч з ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_6 наказав діставати з кишень мобільний телефон та кошти та покласти на землю. В цей час ОСОБА_7 за наказом ОСОБА_6 стеріг потерпілого, щоб той нікуди не пішов. Після чого, обвинувачені забрали мобільні телефони та гроші і пішли в кафе. В подальшому на його прохання щоб повернути хоча б мобільний телефон, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповіли потерпілому, що вони в нього нічого не забирали.
Тому суд вважає, що зібрані докази є такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також показанням допитаних у судовому засіданні свідків, дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у лікаря-психіатра та інших обліках), характеризуючі особистість обвинуваченого раніше судимого, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 являється: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_6 конкретні обставини кримінального провадження, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо без ізоляції його від суспільства, тому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у лікаря-психіатра та інших обліках), характеризуючі особистість обвинуваченого раніше неодноразово судимого, має постійне місце реєстрації та проживання, опосередковано характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом визнається рецидив злочину.

Враховуючи особистість ОСОБА_7 конкретні обставини кримінального провадження, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього не можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На переконання суду, призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таких покарань буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0001814 від 08.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визначено розмір застави 105 720 грн., та покладені обов`язки передбачені ст. 194 КПК України у разі внесення цієї застави.

01.04.2019 ОСОБА_7 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Згідно ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Як встановлено судом ОСОБА_7 після внесення застави заставодавцем вчинив новий злочин, (на теперішній час утримується під вартою), тим самим порушив вимоги п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що застава внесена заставодавцем у розмірі 105 720 грн., повинна бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідного до вимог п. 2, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Міра запобіжного заходу не обиралася.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 15.08.2018 по 01.04.2019 у строк відбування покарання .

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками скасувати.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 у розмірі 105 720 грн., внесену за обвинуваченого ОСОБА_7 заставодавцем на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області звернути в дохід держави, після набрання вироком суду законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1