КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/322/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2021 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, без утриманців, безробітного, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-15.07.2020 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік,

визнаний винуватим та засуджений за: ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного покарання, невідбутої частини призначеного за попереднім вироком покарання, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 653 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 26 листопада 2020 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин, проходив по вул. Братиславській у м. Кропивницькому, де помітив раніше невідомого йому ОСОБА_9 , який рухався йому назустріч.

У цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 почав штовхати потерпілого ОСОБА_9 , здійснивши нанесення одного удару рукою в напрямку голови потерпілого ОСОБА_9 .

Проте потерпілий ОСОБА_9 ухилився від удару, і у нього із зовнішньої кишені куртки, в яку він був одягнений, на землю випав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7 imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 4Gb RAM 64 Gb ROM» синього кольору типу, сенсорний, належний останньому. Розуміючи, що вказаний мобільний телефон має матеріальну цінність, у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, повторно, переслідуючи мету власної наживи, підняв із землі зазначений мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7» вартістю 3399 грн. 67 коп. та поклав його до внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений.

У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого умислу, із вказаним мобільним телефоном попрямував у напрямку вул. Канівської у м. Кропивницькому, ігноруючи вимогу потерпілого ОСОБА_9 повернути йому викрадене майно.

З викраденим ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 3 399 грн. 67 коп.

В апеляційних скаргах учасники судового провадження висувають наступні вимоги.

Обвинувачений просить скасувати судове рішення суду першої інстанції, оскільки дане є рішення є занадто суворим щодо нього, постановити нове рішення, яким призначити більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі, застосувати положення ст. 75 КК України.

Зазначає, що щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, повністю визнав вину, відшкодував завдану потерпілому шкоду, потерпілий претензій до нього не має, є єдиним годувальником своєї хворої матері з інвалідністю.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує наступне.

Судом недостатньо враховано вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не оцінено можливості застосування ст. 75 КК України.

Обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, під час вчинення кримінального правопорушення перебував у тяжкому моральному стані через втрату його співмешканкою новонародженої дитини, потерпілому не завдано майнової та моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката обвинуваченого та обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, вважали призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворим, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за даним обвинуваченням ніким із учасників судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж) повторно, а кваліфікацію його дій правильною.

Оцінка доказам та обставинам кримінального правопорушення не надається.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано: у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Крім того: Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71

КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, вироку суду, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо принципів призначення покарання.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим, насильницьким, особу обвинуваченого, який посередньо характеризований, без утриманців, безробітний, суспільно корисною працею не займається, джерел заробітку не має, на обліку лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання канабіоїдів, синдром залежності з 2005 року.

Крім того, ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності, також судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення проти власності.

Дане нове кримінальне правопорушення вчинив, будучи судимим, із незнятою і непогашеною судимістю.

Більш того, кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

До того ж, як встановлено, на даний час стосовно ОСОБА_8 на розгляді одного з місцевих судів м. Кропивницького перебуває обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 306 КК України /ЄУН 404/1551/19/.

Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, характеризує його як особу із асоціальною моделлю поведінки, яка не бажає стати на шлях виправлення.

Обставини, які обтяжують та які пом`якшують покарання обвинуваченому, - відсутні.

На підставі врахованих обставин, судом першої інстанції призначене покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.
Крім того, судом застосовано положення ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначено остаточне покарання за сукупністю вироків.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначене з урахуванням всіх обставин, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, загальним принципам призначення покарання та принципам виваженості і справедливості, є обґрунтованим, належним, у конкретному випадку є достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого.
Відтак, доводи щодо призначення більш м`якого покарання, - безпідставні, оскільки судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховано всі обставини ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Застосування положень ст. 75 КК України, як на те вказує сторона захисту, - у конкретному випадку неможливе, зважаючи на наведені вище положення закону України про кримінальну відповідальність, кримінального процесуального закону, рекомендації Пленуму ВСУ, тощо.

Інші доводи сторони захисту як те, що обвинувачений є годувальником матері похилого віку, вчинення кримінального правопорушення спричинене пригніченим станом обвинуваченого через смерть новонародженого його співмешканки , - не впливають на правильність визначення судом першої інстанції міри покарання обвинуваченому, зважаючи на сукупність інших обставин у провадженні.

Тож, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, з огляду на наведене, колегія суддів залишає вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3