ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/509/20 Номер провадження 11-кп/814/491/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002165, за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Берислав, Херсонської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, працюючою менеджером ФОП ОСОБА_12 , не заміжню, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватою та засуджено:
-за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в місцевий бюджет м. Кременчука 10 723 грн. 50 коп.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на його користь 17 849 грн. 70 коп. матеріальної шкоди та 114 грн. 74 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 35 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 22 червня 2019 року приблизно о 20 годині 45 хвилин, в світлий час доби, по асфальтобетонному покриттю на пристані річкового вокзалу по вул. Першотравневій, 1 в м. Кременчуці, не маючи посвідчення водія, керувала автомобілем «CHEVROLET - AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 . В цей же час біля свого автомобіля «ВАЗ - 2115», д.н.з. НОМЕР_2 , з лівого боку стояв потерпілий ОСОБА_9 .
Рухаючись у вказаному напрямку, водій автомобіля «CHEVROLET - AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 порушила вимоги п. 10.1 ПДР України, де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Проте, ОСОБА_7 , не переконавшись в безпеці виконуваного маневру, змінила напрямок руху, повернула праворуч та допустила зіткнення із стоячим автомобілем «ВАЗ - 2115», д.н.з. НОМЕР_2 та наїзд передньою частиною автомобіля на потерпілого ОСОБА_9 .
В результаті наїзду потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового черезсуглобового перелому велико і малогомілкової кістки правої нижньої кінцівки в верхній третині із зміщенням уламків, на тлі перелому підшкірної гематоми правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з призначенням іспитового строку 1 рік.

На обґрунтування таких вимог, прокурор посилається на помилкове призначення судом першої інстанції покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки такий розмір штрафу не передбачений ані діючою редакцією санкції ч. 1 ст. 286 КК України, ані тією, яка була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, визначенням суми відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Наполягає на ухваленні нового вироку, яким ОСОБА_7 необхідно визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання в межах санкції статті у виді виправних робіт. Задовольнити у повному обсязі його цивільний позов в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Посилається на те, що судом застосовано покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, без застосування положень ст. 69 КК України.

Не враховано обставини кримінального правопорушення, а саме що ОСОБА_7 не маючи будь-яких навиків у керуванні транспортним засобом, на асфальтованій ділянці набережної, де не визначено поділу проїзної частини для транспортних засобів, де вільно перебувають і пересуваються громадяни, здійснювала керування транспортним засобом. Тобто, обвинувачена ОСОБА_7 проігнорувала вимоги законодавчих актів про обов`язкове проходження навчання для отримання права на керування транспортним засобом.?

Зазначає, що після наїзду на нього, ОСОБА_7 поводилась так, ніби це він вчинив ДТП, а не вона. А вибачилась вперше при її допиті в залі судового засідання без його участі.

Вважає, що таке вибачення є намаганням виконати формальні дії для призначення меншого покарання, а суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі оцінив суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу засудженої і призначив їй покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Звертає увагу, що судом першої інстанції при розгляді цивільного позову потерпілого не в повній мірі враховано розміру заподіяної моральної шкоди, а сума, визначена судом першої інстанції, що складає 35000 грн, не є співмірною із нанесеними йому моральними стражданнями.

Посилається на те, що окрім значного фізичного болю після отримання тілесних ушкоджень та перенесених оперативних втручань, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача ОСОБА_7 йому було завдано значних немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливих негативних наслідків лікування, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, втрата роботи, можлива інвалідність, необхідність перенесення другої операції в майбутньому, неможливість повністю відновити стан здоров`я після пережитої травми.

В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої йому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, він переніс і на даний час переносить значний фізичний біль, переживає емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.

Також він був вимушений тривалий час лікуватись, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, вимушений був пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення, адже тривалий час нога нестерпно боліла, переніс складну операцію з установкою штучної конструкції).

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, відвідування лікарів, юриста), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Тривалий час пересувався на милицях, і дотепер не може нормально пересуватись. В залежності від фізичного стану пересувається або на милицях, або за допомогою тростини. До того ж, встановлення імпланту для лікування ноги передбачає його хірургічне видалення, тобто йому буде проведено якнайменше ще одну операцію.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор та потерпілий ОСОБА_13 та представник останнього адвокат ОСОБА_10 підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 частково погодилися із доводами апеляційних скарг, вважають вирок незаконним в частині призначення покарання, натомість заперечили проти доводів апеляційної скарги потерпілого в частині збільшення стягнення моральної шкоди на його користь до 100000 грн. Вважають вирок суду в цій частині законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за який її засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України, детально наведені у вироку та учасниками провадження не оспорюються.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченій покарання суд першої інстанції порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів дійшла таких висновків.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, при вирішенні розміру покарання у виді штрафу обвинуваченій, посилається на ч. 2 ст. 5 КК України та вказує на застосування ним положень Закону України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким визначено нову редакцію ст. 286 КК України.

Однак відповідно до вищевказаного Закону зазначено «у статті 286 в абзаці другому частини першої слова "від двохсот до п`ятисот" замінити словами "від трьох тисяч до п`яти тисяч", а слова "або без такого" виключити». Отже, покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке суд призначив обвинуваченій, не передбачено ані діючою редакцією ст. 286 КК України, ані тією, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

У зв`язку із наведеним, доводи прокурора та потерпілого про необхідність скасування вироку та призначення обвинуваченій більш суворого покарання є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду Українивід 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; вчинила кримінальне правопорушення з необережності; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи, утриманців не має, свою вину у вчиненному злочині визнала, відшкодувала матеріальну шкоду, є особою молодого віку.

Крім того колегія суддів враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , це щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання, суд апеляційної інстанції також враховує досудову доповідь «Центру пробації», відповідно до якої ОСОБА_7 не становить високої небезпеки для суспільства та ймовірність вчинення повторного правопорушення є низькою.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України в редакції кримінального закону, що діяв на день вчинення кримінального правопорушення з метою дотримання вимог ст. 5 КК України та без призначення додаткового покарання.

Разом з тим, доводи потерпілого ОСОБА_9 про порушення судом першої інстанції норм матеріального законодавства при визначенні розміру стягнутої на його користь моральної шкоди є обґрунтованими.
Згідно зі ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 , ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 42964 гривень 25 копійок та моральної шкоди в сумі 101370 гривень 46 копійок, при цьому саме із обвинуваченої просив стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Вироком суду першої інстанції зазначені позовні вимоги частково задоволені.
Згідно зі ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ч. 3 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_9 моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_7 , суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення вимог, врахував душевні страждання потерпілого та перенесений ним фізичний біль, моральні переживання через порушення нормальних життєвих зв`язків та неможливість їх повноцінно продовжити та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 35 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає стягнуту із обвинуваченої суму коштів на відшкодування моральних збитків безпідставно малою через неврахування судом першої інстанції ряду суттєвих обставин, що вплинуло на законність ухвалення судового рішення в цій частині.
Так, судом не враховано те, що ОСОБА_9 внаслідок отриманої травми йому було проведено оперативне втручання та згідно наявної у матеріалах провадження інформації (а.м.п. 61 т.1) потерпілий потребує щонайменше проведення ще однієї операції по видаленню металевих пластин, не відновлення дотепер його фізичного стану, а це понад півтора року, оскільки потерпілий пересувається за допомогою милиць чи ціпка, ОСОБА_9 постійно відчуває біль внаслідок травми, змушений був тривалий час проходити лікування, а це 4 місяці та у зв`язку із цим втратив роботу.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, а саме про стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди, підлягає зміні, шляхом стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 70 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. При цьому колегія суддів враховує, що здоров`ю ОСОБА_9 було заподіяно значну шкоду, він зазнав фізичного болю та страждань, витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак цього досягти не вдалося, переніс сильний емоційний стрес через отримані травми, втратив роботу, назавжди порушено звичайний ритм його життя, значно погіршився його психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань, переніс оперативне втручання та потребує проведення ще однієї операції.
За таких обставин, апеляційні скарги потерпілого та прокурора підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового вироку в частині призначення покарання та зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції КК України 22.06.2019) у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди змінити, збільшити розмір суми, яка підлягає стягненню із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди до 70 000 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4