Справа № 199/2707/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3

обвинувачені - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000069 відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного з них, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 та ч.3 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи тяжкість злочинів, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інший злочин, перешкоджати іншим шляхом судовому розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти заявленого прокурором клопотання, та звернулись до суду з власним клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, проти чого прокурор заперечував, не заперечували обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 .

Крім того, одночасно з вказаними клопотаннями, до суду з письмовим клопотанням звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 про визнання недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду (резолютивна частина клопотання захисника та мовою оригінала), «протокол огляду місця події від 26.01.2021 року та долучені до нього невід`ємні додатки», яке підтримали обвинувачені, захисник ОСОБА_7 , заперечував прокурор.
При чому, захисник ОСОБА_6 посилався на те, що одночасний розгляд його клопотання невід`ємне з розглядом клопотання прокурора.

Вирішуючи заявлені клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.
При цьому, Європейський суд з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.3 ст.311 КК України, тобто у злочинах, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів в особливо великому розмірі, за що законом у разі визнання винуватості обвинуваченого та із застосуванням вимоги ст.70 КК України, може бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, на думку суду ця обставина може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

На теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення, який визнається винятковою підставою для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, тому може переховуватися від суду.

При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, судом враховується, що легітимна мета зазначеного законодавчого регулювання пояснюється необхідністю виконання завдань кримінального провадження, до яких можна віднести захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду та вирішення справи у розумні строки.

Таким чином, законодавець вимагає додержання необхідного балансу між охороною прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального процесу і захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд погоджується із посиланням захисника на наявність позитивних даних, які характеризують особу ОСОБА_5 , зокрема наявність у нього трьох малолітніх дітей, праця шахтарем та наявність житла у м. Кривий Ріг, в той же час, суд вважає, що ці фактори не є достатніми для обвинуваченого щодо безумовного виконання обов`язків, перебуваючи на волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного житла у місті Дніпрі, що може нівелювати взагалі запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою розташування у місті Кривій Ріг та виявитися недієвим.

Також, суд зазначає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинуваченням та наявної обґрунтованої підозри у можливому скоєнні умисного кримінальних правопорушень, на даний час не виходить за межі розумного строку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, а тому клопотання прокурора обґрунтоване, підлягає задоволенню, навпаки, клопотання сторони захисту відносно зміни запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

За приписом части 2 та 3 статті 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Але, суд зазначає, що на теперішній час заявлене захисником ОСОБА_6 клопотання є передчасним, оскільки жодний доказ, поданий прокурором, в тому числі на які посилався захисник, не досліджувався.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення вироку, коли відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, суд зазначає у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визначене судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Враховуючи вимогу ч.3 ст.374 КПК України та вище викладене, суд не вправі на теперішній час надавати будь-яку оцінку тим обставинам, які виклав захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні відносно зазначених доказів, які ще не досліджувалися, а тому заявлене захисником клопотання задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ,задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який обвинувачується у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 та ч.3 ст.311 КК України, строк тримання під вартою до 23 жовтня 2021 року включно.
Залишити визначений попередньою ухвалою суду розмір застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених діючим КПК України у загальної сумі 91800 (дев`яносто одна тисяча вісімсот) гривень.

Сума застави може бути внесена обвинуваченим ОСОБА_5 або іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на визначений депозитний рахунок протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
-прибувати до суду за першою вимогою;
-не відлучатись з Дніпропетровської області без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування з обвинуваченим ОСОБА_4 та свідками у цьому кримінальному провадженні;
-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відмовити стороні захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Відмовити захиснику ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про визнання недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду «протокол огляду місця події від 26.01.2021 року та долучені до нього невід`ємні додатки»
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити для виконання - начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвала суду в частині відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 оскарженню не підлягає, а заперечення можуть бути викладені в апеляційної скарзі на судове рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1