Справа № 447/1566/20
Провадження № 1-кп/456/197/2021
УХВАЛА
про відмову у визнанні доказів очевидно недопустимими

03 червня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000113 від 19.03.2020 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання доказів очевидно недопустимими,

в с т а н о в и в :
В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000113 від 19.03.2020 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подав письмове клопотання про визнання очевидно недопустимими наступних доказів: висновку судово-токсикологічної експертизи № 1056/2020 від 30.03.2020 (експертиза крові підозрюваного ОСОБА_6 на наявність спиртів); висновку судово-імунологічної експертизи крові № 442/2020-ім від 03.04.2020 (експертизи зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 ); висновку судово-імунологічної експертизи крові № 441/2020-ім від 30.04.2020 (змиви з правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_6 ); висновку судово-імунологічної експертизи № 440/2020-ім від 30.04.2020 (сорочки, майки, штанів, пари шкарпеток, пари гумових тапочок підозрюваного ОСОБА_6 ); висновку судово-цитологічної експертизи № 144/2020-ц від 30.04.2020 (змиви РБК з дверей помешкання при огляді місця події); висновку судово-цитологічної експертизи № 143/2020-ц від 30.04.2020 (змиви РБК зі стіни помешкання при огляді місця події); висновку судово-цитологічної експертизи № 142/2020-ц від 30.04.2020 (змиви РБК з бруківки помешкання при огляді місця події); висновку судово-цитологічної експертизи № 122/2020-ц від 10.04.2020 (зрізів нігтьових пластинок з обох рук підозрюваного ОСОБА_6 ). В обгрунтування клопотання покликається на те, що медичний огляд для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020., проведений з підозрюваним ОСОБА_6 19.03.2020, не є слідчою дією, проведений з грубим порушенням права підозрюваного ОСОБА_6 на захист, отриманий не в порядку передбаченому КПК України, зокрема ст.ст. 241-244 КПК України, а тому не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень. В той же час протокол відібрання зразків для експертизи (зразок крові ОСОБА_6 ) від 19.03.2020, наданий стороною обвинувачення та досліджений в судовому засіданні не відповідає фактичним обставинам справи, а саме, згідно вказаного протоколу відібрання зразків крові проводилось заступником начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , без присутності спеціаліста, та понятих. Однак, при проведенні судово-токсикологічної експертизи № 1056/2020 від 30.03.2020 (експертиза крові підозрюваного ОСОБА_6 на наявність спиртів), яка проводилась першою і взірці крові ОСОБА_6 для проведення інших експертиз скеровувалось цими експертами, описової частини висновку експерта вбачається, що зразок крові ОСОБА_6 доставлений на експертизу знаходився у конверті розміром 14x9,5 см. у заклеєному та опечатаному вигляді. На місці заклеювання конверта є два відтиски круглої печатки «Для пакетів Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНПУ у Л/о і один відтиск прямокутного штампу КНП «Миколаївська ЦРЛ» На одній стороні конверта є напис, зроблений від руки «Кров на етанол гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. С. Розвадів м/с ОСОБА_11 підпис ч.л. ОСОБА_12 , підпис працівника поліції ОСОБА_13 підпис. Дата 19.03.2020 17.30. Наведене свідчить що для проведення вищевказаних експертиз використовувалися взірець крові отриманий при медичному огляді для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020., проведений з підозрюваним ОСОБА_6 19.03.2020, а не взірець крові, отриманий заступником начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 . Приймаючи до уваги, що для проведення вищевказаних судово- токсикологічної експертизи, судово - імунологічних експертиз та судово- цитологічних експертиз, використовувалися взірці крові підозрюваного ОСОБА_6 отримані з порушенням вимог КПК в поза процесуальний спосіб, а сам протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, проведений з підозрюваним ОСОБА_6 19.03.2020 є неналежним доказом, з урахуванням установлених процесуальних порушень, факту недодержання конституційних прав і свобод людини необхідно визнати також недопустимими вищевказані висновки експертиз сторони обвинувачення, які є похідними від протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими.

Прокурор заперечив клопотання, вважає доводи, викладені захисником необгрунтованими.

Представник потерпілого ОСОБА_8 заперечив клопотання, просить в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання та долучені до нього письмові документи, вважає, що клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказів, захисник покликається на те, що медичний огляд для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020., проведений з підозрюваним ОСОБА_6 19.03.2020, не є слідчою дією, проведений з грубим порушенням права підозрюваного ОСОБА_6 на захист, отриманий не в порядку передбаченому КПК України, зокрема ст.ст. 241-244 КПК України, а тому не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень. В той же час протокол відібрання зразків для експертизи (зразок крові ОСОБА_6 ) від 19.03.2020, наданий стороною обвинувачення та досліджений в судовому засіданні не відповідає фактичним обставинам справи, а саме, згідно вказаного протоколу відібрання зразків крові проводилось заступником начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , без присутності спеціаліста, та понятих. Однак, при проведенні судово-токсикологічної експертизи № 1056/2020 від 30.03.2020 (експертиза крові підозрюваного ОСОБА_6 на наявність спиртів), яка проводилась першою і взірці крові ОСОБА_6 для проведення інших експертиз скеровувалось цими експертами, описової частини висновку експерта вбачається, що зразок крові ОСОБА_6 доставлений на експертизу знаходився у конверті розміром 14x9,5 см. у заклеєному та опечатаному вигляді. На місці заклеювання конверта є два відтиски круглої печатки «Для пакетів Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНПУ у Л/о і один відтиск прямокутного штампу КНП «Миколаївська ЦРЛ» На одній стороні конверта є напис, зроблений від руки «Кров на етанол гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. С. Розвадів м/с ОСОБА_11 підпис ч.л. ОСОБА_12 , підпис працівника поліції ОСОБА_13 підпис. Дата 19.03.2020 17.30. Наведене свідчить що для проведення вищевказаних експертиз використовувалися взірець крові отриманий при медичному огляді для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020., проведений з підозрюваним ОСОБА_6 19.03.2020, а не взірець крові, отриманий заступником начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 .

Так, даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд

у х в а л и в :
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , подане в судовому засіданні 03.06.2021 про визнання доказів очевидно недопустимими, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 04 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Оригінал ухвали