Постанова

Іменем України
20 травня 2021 року

м. Київ
Справа № 935/2308/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4805/437/20

Провадження № 51 738 км 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000707 від 28 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торчин Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року за ст. 187 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,
за ст. 259 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката

ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 січня

2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня

2020 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 259 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з дня його затримання в порядку виконання вироку.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 грудня 2019 року приблизно о 20 годині 21 хвилину в стані алкогольного сп`яніння на

АДРЕСА_1 , будучи ображеним діями працівників Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирські області, використовуючи власний мобільний телефон марки «iPhone» IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою оператора «Київстар» абонентський номер

НОМЕР_2 , умисно здійснив екстрений виклик на спеціальну телефонну лінію « НОМЕР_3 » чергової частини ГУНП в Житомирській області та повідомив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху адміністративної будівлі, а саме сільського клубу розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У результаті дій

ОСОБА_6 з метою проведення оперативно-рятувальних і пошукових заходів були організовані роботи профільних служб Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, задіяна слідчо-оперативна група, вибухо-технічний відділ ГУНП в Житомирській області, роботи по обстеженню прилеглої території та приміщення клубу, пошуку вибухонебезпечних речовин, предметів або пристроїв. Своїми неправомірними діями ОСОБА_6 створив умови, які потягли загрозу загибелі людей, настання тяжких наслідків, а саме створення обстановки загального страху та порушення спокою населення.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 січня 2021 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на відсутність доказів того, що дії ОСОБА_6 несли загрозу загибелі людей або настання інших тяжких наслідків, не досліджувалися докази того, що в момент здійснення ОСОБА_6 завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху в приміщенні клубу знаходились люди і вибух у даному клубі міг спричинити тяжкі наслідки.
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Частиною першою ст. 259 КК України передбачено відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується єдиною обов`язковою ознакою суспільно небезпечною дією, яка полягає у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Злочин є закінченим з моменту, коли неправдиве повідомлення, яке стосується здійснення в майбутньому загально небезпечних дій і є завідомо неправдивим, будь-яким способом (усно, письмово, телефоном, по радіо, від свого імені чи анонімно) доведене до широкого кола осіб чи повідомлене хоча б одній особі з тим, щоб воно набуло подальшого поширення.

Згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним,

ОСОБА_6 умисно здійснив екстрений виклик на спеціальну телефонну лінію « НОМЕР_3 » чергової частини ГУНП в Житомирській області та повідомив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху сільського клубу, створивши умови, які потягли загрозу загибелі людей, настання тяжких наслідків, а саме створення обстановки загального страху та порушення спокою населення, тобто виконав об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 259 ч. 1 КК України.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (ст. 349 ч. 3 КПК України).

Зі змісту вироку видно, що розгляд кримінального провадження судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

Згідно із журналом судового засідання від 23 квітня 2020 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_6 заявив, що суть обвинувачення йому зрозуміла і він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених в обвинувальному акті. Вислухавши думку прокурора про розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку, обвинуваченого та захисника про відсутність заперечень, суд прийняв рішення про розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України, ухваливши допитати обвинуваченого, дослідити дані про особу

ОСОБА_6 і перейти до судових дебатів. При цьому суд роз`яснив усім учасникам судового провадження, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 , наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, які йому були зрозумілі.

Отже, доводи касаційної скарги захисника про те, що не були дослідженні докази того, що в момент здійснення ОСОБА_6 завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху в приміщенні клубу знаходились люди, що вибух у даному клубі міг спричинити тяжкі наслідки, не можуть бути предметом дослідження суду касаційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду з дотриманням вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, належним чином перевірив викладені у ній доводи про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання і визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня

2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3