Справа № 467/586/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення Арбузинської селищної ради Миколаївської області - психолога ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №000058, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2021 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має на утримання двох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді інженера програміста КНП «Арбузинська центральна лікарня», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення правопорушення, а також форми вини, мети і мотиву

Суд визнав доведеним, що 12 червня 2021 року близько 19:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_4 , який в цей час перебував біля території Арбузинської ЗОШ №2, що розташована по вул. Шевченка, 191 в смт. Арбузинка Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області, виник умисел, направлений на завдання ОСОБА_5 фізичного болю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи майданчику Арбузинської ЗОШ №2, що розташована по вул. Шевченка, 191 в смт. Арбузинка Первомайського (Арбузинського) району Миколаївської області, 12 червня 2021 року близько 19:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи настання останніх, з метою завдання фізичного болю потерпілому та з мотивів раптово виниклих неприязних відносин із останнім, умисно завдав один удар долоню лівої руки в область обличчя ОСОБА_5 , після чого, схопивши його рукою за шию, почав стискати, внаслідок чого завдав ОСОБА_5 фізичного болю, однак, не спричинив тілесних ушкоджень.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів та усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінка показань обвинуваченого, а також інших доказів, наданих прокурором на підтвердження обставин висунутого обвинувачення, у тому числі й тих, що характеризують особу обвинуваченого

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 12 червня 2021 року його син разом із однокласниками перебував на території Арбузинської ЗОШ №2, а він з батьками інших дітей знаходився в центрі смт. Арбузинка.

В цей час до них підбігли діти, серед яких була дівчинка ОСОБА_8 , яка сильно плакала від болю. Син сказав, що старші діти кидали м`ячем і попали їй в обличчя. Зокрема, ОСОБА_9 отримала струс мозку, а його синові потрапили в коліно.

Він, бажаючи розібратись в ситуації, так як стало шкода дівчинку, прийшов на територію Арбузинської ЗОШ №2, де знаходився потерпілий і ще два хлопці меншого від нього зросту.

Тоді він, запитавши чому вони б`ють дітей, завдав один удар рукою в область голови потерпілого, після чого схопив його лівою рукою за шию та утримував деякий час.

В цей же день, коли він вже був вдома, до нього приїхали поліцейські, яким він розповів про обставини скоєного.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним в присутності законного представника та психолога згідно із положеннями ст. 354 КПК України, суду показав, що він разом із своїми друзями грали в футбол. До них приєднались ще двоє дітей, із якими вони продовжили спільну гру.

Коли його товариш вдарив м`ячем по воротах, то останній, відлетівши від штанги, потрапив дівчинці в обличчя.

Через деякий час, як ці діти пішли, а на майданчик прийшов обвинувачений та наніс йому один удар лівою рукою в обличчя, після чого, схопивши за шию, почав стискати. Запитав чому вони б`ють дітей і сказав йти додому.

Від таких дій обвинуваченого він відчув фізичний біль.

Після того, як приїхали батьки, він разом із ними поїхав до відділку поліції.

Законний представник потерпілого в судовому засіданні вказала, що у зв`язку із тим, що обвинувачений вдарив її сина, вона звернулась із заявою до відділку поліції.

Ці показання обвинуваченого та потерпілого, ураховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, так як сприймались судом безпосередньо у порядку, встановленому КПК України, суд визнає допустимими, і одночасно належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, зокрема, щодо часу, місця та способу учиненого правопорушення, спрямованості умислу обвинуваченого, його мети і мотивів і паралельно вказують на достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів у справі, а так само і узгоджуються з іншими доказами у справі.

Зокрема, згідно висновку експерта №299 від 14 червня 2021 року у ОСОБА_5 будь яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Вказаний висновок дає змогу кваліфікувати діяння обвинуваченого, у частині того, що він не спричинив потерпілому тілесних ушкоджень, у той час, завдавши удару та вчинивши інші насильницькі дії (стискання шиї), завдав останньому фізичного болю.

Як наслідок, загалом усі вказані та досліджені судом докази, з урахуванням показань обвинуваченого та потерпілого, підтверджують обставини і факти, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин і обстановки вчинення), у тому числі перебігу подій, що мали місце, а також спрямованості умислу обвинуваченого, зокрема, мотивів і мети вчиненого діяння.

Істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також наявності будь-яких інших доказів, здобутих завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд не установив.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Тож, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, і їх достатнього обсягу для цієї справи, з урахуванням показань обвинуваченого і потерпілого, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом», тобто, із таким ступенем достовірності і достатності доказів, за якого тягар доведення із цієї сторони суд визнає знятим.

Тому у світлі установлених судом фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 126 КК України, так як він умисно завдав удар та вчинив інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю, однак, не спричинив тілесні ушкодження.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення у порядку ч.3 ст. 337 КПК України, зокрема, у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, суд не вбачав.

Мотиви призначення покарання

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості учиненого ним кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В аспекті ступеня тяжкості скоєного, суд ураховує, що вчинене ОСОБА_4 діяння відноситься до категорії проступків, особливості й обставини його учинення у даному, конкретному випадку, як то, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення правопорушення, зокрема, що він в судовому засіданні засудив свій вчинок, дав правдиві показання, неодноразово вибачився перед потерпілим та його законним представником, а також обставини, що спонукали його до вчинення правопорушення.

У той час як обвинувачений офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох дітей, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебуває на обліку уповноваженого органу з питань пробації, так само, як і на обліках лікаря нарколога та лікаря психіатра, заяв та скарг до селищної ради на нього не надходило, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, на що вказує визнання обвинуваченим своєї вини та засудження ним свого вчинку, готовність нести покарання в міру своєї вини та неодноразове вибачення перед потерпілим і його законним представником.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено, ураховуючи ще й те, що останні в обвинувальному акті не відображені.

До того ж, суд ураховує, що обтяжуючою покарання обставиною може бути вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, проте, достовірно не установлено, що обвинувачений знав, про те, що потерпілий є саме малолітньою дитиною, а не являється неповнолітнім, з огляду й на вік останнього та обставини справи, за яких обвинувачений та потерпілий один одного раніше не знали.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу, ураховуючи обставини, регламентовані ч.2 ст. 53 КК України щодо тяжкості учиненого кримінального правопорушення та майнового стану обвинуваченого, який має законне джерело доходу, позаяк, офіційно працевлаштований.

Разом із цим, суд вважає за доречне призначити максимальний розмір штрафу, установлений санкцією ч.1 ст. 126 КК України, так як обвинувачений розумів, що вчиняє правопорушення відносно особи, яка не є дорослою.

Як наслідок, визначене судом покарання, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування положень ст. ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу немає.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ч.1 ст. 133 КПК України, в рамках цього кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., які належить стягнути на користь держави.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1