Справа № 336/5956/20
пр. № 1-кп/336/308/2021
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою (11 класів), неодруженого, непрацевлаштованого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України до двох років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в один рік;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений до його засудження вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України вчинив відкрите викрадення чужого майна за таких обставин.

16 вересня 2020 року, близько 08-00 години, обвинувачений, керуючись умислом на грабіж, біля під`їзду № 7 будинку АДРЕСА_2 відкрито заволодів належним потерпілій ОСОБА_4 мобільним телефоном «Huawei P Smart», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю у відповідності до висновку судової товарознавчої експертизи 2900 грн., який витягнув із сумки потерпілої, що перебувала на її плечі, після чого залишив місце події.

Описаними діями потерпілій спричинено майнову шкоду в сумі 2900 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що в день, до якого відноситься подія злочину, він прийшов зранку до потерпілої, яка доводиться йому матір`ю, з метою отримання від неї грошових коштів для набуття наркотичного засобу, так як на час вчинення злочину перебував у полоні хворобливої залежності від наркотиків. Мати відмовила в наданні коштів для набуття згубної для його здоров`я речовини, тоді він проник рукою до сумки, яку мати тримала на плечі, намацав в сумці телефон та витяг його, а після цього втік з місця вчинення кримінально караних дій. Телефон продав незнайомій йому особі за 1000 грн. Гроші витратив на набуття наркотичного засобу.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося. Окрім того, пояснив, що твердо стоїть на шляху виправлення, перебуваючи на реабілітації в центрі, що надає допомогу в подоланні згубних звичок, що становлять небезпеку для власного здоров`я залежних осіб, а також для їхнього оточення.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 , що має судимість за корисливий злочин, скоїв тяжкий злочин проти чужої власності.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод грабежу, вчиненого без застосування насильства.

Бере до уваги суд і ту обставину, що у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілій викраденої речі усунено спричинену шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, на час розгляду справи є вільним від звичок, що становлять небезпеку для суспільства, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, його молодий вік, в силу якого обвинувачений має об`єктивну можливість повернутися до суспільних та моральних цінностей, висловлена потерпілою в судовому засіданні думка про можливість застосування до обвинуваченого несуворого покарання дають суду підстави для призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі, що передбачено санкцією частини статті обвинувачення, та застосування принципу поглинення більш суворим покаранням менш суворого при призначенні покарання за сукупностю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України.

Статтею 75 КК України внормоване питання звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для такого звільнення є висновок суду з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставини справи про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин.

Таким чином, законодавчо встановлено право суду з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, необхідність та доцільність застосування покарання, суспільну небезпечність обвинуваченого звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведених вище обставин, а також даних про особу винного, згаданих судом, суд доходить висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений, процесуальних витрат немає.

Долю речових доказів належить вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, який не обирався органом досудового розслідування, суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

При складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності до ст. 72 КК України два роки обмеження волі, призначені вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2021 року, перевести у відповідний їм один рік позбавлення волі.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2021 року, визначивши строк, що підлягає відбуванню, в чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ мобільний телефон «Huawei P Smart», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , - повернути потерпілій за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1