Номер провадження: 11-кп/813/598/21
Номер справи місцевого суду: 499/914/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 19.06.2020 року в кримінальному провадженні №0000183 від 29.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України, -
встановив:

оскаржуваним вироком суду першої інстанції:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , працюючий по найму, освіта середня, неодружений, раніше не судимий,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання обвинуваченого, а саме з 19.06.2020 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено в повному обсязі та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_8 визнаний винним за те, що, він, 27.08.2019 року, приблизно о 23:00 год., прокинувшись за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , виявив, що в нього відсутні грошові кошти, за які можливо придбати алкоголь, при цьому, згадавши, що неподалік від нього проживає одинока жінка похилого віку ОСОБА_9 , в якої можна буде здобути грошові кошти на алкоголь.
28.08.2019 року, приблизно о 01:00 год., ОСОБА_8 на власному велосипеді умисно виїхав до місця мешкання ОСОБА_9 , 1943 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
28.08.2019 року, приблизно о 01:30 год., ОСОБА_8 через хвіртку потрапив на територію домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 , підійшов до будівлі розміщеній на цій території домогосподарства та зупинився біля стіни будівлі розташованій на території вищезазначеного домогосподарства, де у нього з корисливих мотивів виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_9 , поєднаний з проникненням у житловий будинок ОСОБА_9 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та очікував момент найбільш підходящий для реалізації свого злочинного умислу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_9 поєднаний з проникненням у вищезазначений житловий будинок ОСОБА_9 , переслідуючи мету особистого збагачення, ОСОБА_8 , дочекавшись найбільш зручного моменту, непомітно для ОСОБА_9 , яка вийшла з житлового будинку на територію домогосподарства з ліхтарем на почутий нею звук гавкання собак, непомітно проник до її житлового будинку через незачинені вхідні двері цього житлового будинку, після чого сховався за однією з міжкімнатних дверей та залишився чекати повернення ОСОБА_9 у приміщення житлового будинку .
ОСОБА_8 для безперешкодної реалізації свого злочинного умислу, дочекався коли ОСОБА_9 повернеться до житлового будинку та скориставшись тим, що ОСОБА_9 , знаходячись у кімнаті житлового будинку стоїть до міжкімнатних дверей спиною, в цей момент ОСОБА_10 з-заду підійшов до ОСОБА_9 та одразу, маючи фізичну перевагу над ОСОБА_9 , застосовуючи фізичну силу своїх рук, з-заду схопив ОСОБА_9 в області шиї та почав вимагати в неї наявні грошові кошти.
ОСОБА_8 , отримавши від ОСОБА_9 усну згоду, відпустив її, щоб вона змогла виконати його неправомірні вимоги та віддати йому грошові кошти, що остання і зробила, та передала ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 1900 гривень, які ОСОБА_8 забрав у ОСОБА_9 . В цей час, ОСОБА_8 , виконавши усі дії, які вважав за необхідне, з викраденими грошовими коштами у розмірі 1900 гривень зник з місця вчинення ним кримінального правопорушення. В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1900 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків районного суду фактичним обставинам справи, стверджуючи про свою непричетність до інкримінованого йому злочину. Зазначає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду справи в суді першої інстанції він визнавав свою провину, оскільки при затриманні працівниками поліції йому було завдано тілесних ушкоджень, здійснювався тиск та погрози подальшої розправи над ним, якщо він не визнає свою вину. Наголошує на тому, що працівники поліції схилили його свідчити проти себе, пообіцявши в подальшому призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Вказує, що 27.08.2019 року він знаходився вдома, нікуди не виходив, злочину не скоював, що можуть підтвердити його рідні. Також обвинувачений вказує, що захисник ОСОБА_11 , що представляв його інтереси на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції неналежно виконував свої адвокатські обов`язки, участі в проведенні досудового розслідування не приймав. Крім того, обвинувачений посилається на те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не прийняв до уваги, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на його утриманні є неповнолітня дитина, а також зазначає, що потерпілій в повному обсязі відшкодована матеріальна шкода.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положення ст.ст. 370, 373 КПК регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок районного суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнав обвинуваченоговинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.
На підтвердження доведеності факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, суд першої інстанції послався на показання обвинуваченого, потерпілої, свідків та письмові докази, які були дослідженні судом, а саме:
- витяг з ЄРДР від 29.08.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила про вчинення відносно неї кримінального правопорушення невстановленою особою;

- протокол огляду місця події від 29.08.2019 року з доданою фото таблицею, яким зафіксовано місце скоєння злочину;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу яка відкрито заволоділа її майном;

- розписку потерпілою ОСОБА_9 від 26.09.2019 року, згідно якої остання отримала від обвинуваченого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди;

- протокол проведення слідчого експерименту від 30.09.2019 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_8 детально розповів та на місці показав про обставини вчиненого ним злочину;

- протокол огляду від 01.09.2019 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 видав грошові кошти, які були ним відкрито викрадені у потерпілої.

Як свідчить зміст мотивувальної частини вироку, журнал судового засідання та звукозапис фіксації судового процесу, на протязі всього судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 в скоєному злочині визнавав себе винним повністю, не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини вчиненого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Доводи обвинуваченого щодо йогонепричетності до інкримінованого йому злочину, зокрема про те, що в ніч з 27.08.2019 року на 28.08.2019 року він перебував за місцем свого мешкання, апеляційний суд визнає неспроможними, об`єктивно нічим не підтвердженими та такими, що спростовуються показаннями самого обвинуваченого, показаннями потерпілої та свідків, а також письмовими доказами.

Зокрема, під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , в присутності захисника, повністю визнавав себе винним, каявся у вчиненому, повністю визнав цивільний позов потерпілої.

До тверджень обвинуваченого на стадії апеляційного розгляду про існування свідків, які, нібито, можуть підтвердити його алібі на час вчинення злочину, колегія суддів відноситься критично, адже в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував обставин за яких ним було вчинено злочин, не висував версії щодо своєї невинуватості з посиланням на існування алібі, а також не заявляв клопотань про виклик та допит будь-яких свідків. Версія щодо існування алібі на час вчинення злочину та невизнання вину виникли у обвинуваченого після розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення вироку.
Доводи обвинуваченого на стадії апеляційного розгляду про те, що він визнавав свою вину у вчиненому злочині в ході досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції під впливом застосованого відносно нього тиску з боку працівників поліції та застосуванням до нього фізичної сили, а також про те, що він визнавав себе винним розраховуючи на умовне покарання, є також неспроможними з огляду на таке.

Обвинувачений ОСОБА_8 , на стадії досудового розслідування та судового розгляду справи в районному суді, жодного разу не заявляв про зазначені обставини, хоча з початкової стадії досудового розслідування та на стадії всього судового розгляду справи був забезпечений захисником, а тому мав реальну можливість, у разі існування таких обставин, заявити про такі факти не тільки прокурору, а й суду. Відповідних звернень також і не надходило зі сторони його захисника.

Апеляційний суд констатує, що обвинувачений та його захисник, в ході досудового розслідування та на стадії судового розгляду справи в районному суді, не заявляли про здійснення відносно обвинуваченого будь-якого психічного чи фізичного впливу, а також існування інших обставин щодо непричетності обвинуваченого до скоєного злочину та існування алібі, а заяви обвинуваченого про існування таких обставин з`явилися лише після винесення вироку.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений не зміг надати суду раціонального пояснення відносно того, чому у разі існування факту визнання ним вини під тиском з боку працівників поліції, він не заявив про це до стадії апеляційного перегляду справи, а також чому добровільно відшкодував потерпілій спричинену матеріальну шкоду та попросив пробачення, якщо вважав себе непричетним до вчинення злочину.

Обвинувачений також не зміг пояснити суду, чому він, за його версією, на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції, будучи непричетним до вчинення злочину, погодився взяти на себе вину у вчиненому злочині розраховуючи на покарання не пов`язане з його реальним відбуттям.

Таким чином, невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України, на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів сприймає як спосіб захисту та намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою та свідками в ході проведення судового розгляду в суді першої інстанції. Їх свідчення відповідають іншим письмовим доказам, які є належними та допустимими, а також повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 на стадії досудового і судового розгляду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про неналежне виконання своїх обов`язків захисником ОСОБА_11 на стадії досудового та судового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.
Як свідчать матеріали судової справи, журнал судового засідання та звукозапис фіксації судового процесу в суді першої інстанції, слідчі дії на стадії досудового розслідування з ОСОБА_8 проводилися за участю захисника ОСОБА_11 , якому ОСОБА_8 , не заявляв відводу та не зазначав щодо його незадоволення наданням правової допомоги захисником. Далі, на стадії судового розгляду в суді першої інстанції, захисник завжди приймав участь в судових засіданнях, здійснював належний захист обвинуваченого. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 погоджувався з діями захисника, не заявляв про неналежне надання останнім правової допомоги та не заявляв відвід захиснику. За наведених обставин, доводи обвинуваченого в цій частині також визнаються апеляційним судом безпідставними.
Доводи обвинуваченого стосовно неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про його особу, а також факту відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.
Визнавши обвинуваченого ОСОБА_8 винним та вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена останньому і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 вчинення злочину щодо особи похилого віку. Також суд врахував обставини, які у відповідності до ст.66 КК України пом`якшують покарання визнання вини в межах пред`явленого обвинувачення. Крім того, при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, його посередню характеристику, відшкодування спричиненої шкоди.
Доводи обвинуваченого про неврахування судом наявності на його утриманні неповнолітньої доньки, є безпідставними, оскільки стороною захисту на підтвердження цих обставин не надано будь-яких доказів.
Посилання обвинуваченого на наявність у нього постійного місця проживання, як на обставину, яка не була врахована судом при призначенні покарання, є також безпідставними, оскільки вказана обставина не може бути вирішальноюпри призначенні покарання, зокрема не може свідчити про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.
За наведених обставин, апеляційний суд констатує, що районним судом повно та об`єктивно досліджені всі докази по справі, які проаналізовані в їх сукупності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містять у собі доказів про існування підстав для скасування оскаржуваного вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК України, відсутні підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить обвинувачений, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Іванівського районного суду Одеської області від 19.06.2020 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.3 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4