УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №120 181 100 000 005 38 від 19.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва 31.05.2019 року надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №120 181 100 000 005 38 від 19.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «КАМАЗ», модель 55111, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , екскаватор жовтого кольору «LIEBHERR 900 type: A900B seria: 308/2184», зразки ґрунту, вилучені з території земельних ділянок та поміщені до поліетиленових пакетів чорного кольору №1, №2, №3 та опечатані, зразки ґрунту, вилучені з кузову вантажного автомобіля марки «КАМАЗ», модель 55111, номерний знак НОМЕР_1 та поміщені до поліетиленових пакетів чорного кольору №1, №2, №3 та опечатані.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області України здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, яке зареєстроване 19.09.2018 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000538, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що на території Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області здійснюється незаконний промисловий видобуток торфу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з серпня місяця 2018 року на території поблизу вулиці Гайова, 1 в селі Білогородка, розпочались роботи з видобування торфу. Даною діяльністю займались наймані працівники під керівництвом ОСОБА_4 . Працівники здійснювали видобування торфу за допомогою спеціальної техніки, а саме екскаватору жовтого кольору «LIEBHERR 900 type: A900B seria: 308/2184» та вантажного самоскиду «КАМАЗ», модель 55111, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , окрім того до переміщення торфу були задіяні й інші вантажні автомобілі, які саме, на даному етапі досудового розслідування встановити не вдалось.

Зі слів ОСОБА_4 земельні ділянки, на яких відбувається видобування торфу, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0107; :03:002:0108, належать йому згідно договорів дарування. Попереднім власником зазначених земельних ділянок був його син, ОСОБА_5 . Також ОСОБА_4 зазначив, що 11.03.209 року між ним та ТОВ «Зелений Київ» було укладено договір підряду, відповідно до якого ТОВ «Зелений Київ» має здійснювати переміщення тору, який утвориться внаслідок створення ставка-копанки, на місце складування, вказане ОСОБА_4 , яке саме не вказано. Хто є власником екскаватору, йому не відомо, а автомобіль «КАМАЗ» належить йому.

Проведеними слідчими діями встановлено, що за місцем реєстрації ТОВ «Зелений Київ», підприємство відсутнє та інформація про здійснення будь-якої іншої діяльності даним підприємством, також відсутня.

В ході проведення огляду місця встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:002:0107; :03:002:0108, наявні чотири штучно вириті заглиби в ґрунтовому покриві, які на половину заповнені водою, схожі на ставки. Із зазначених земельних ділянок було відібрано зразки ґрунтового покриву, з метою проведення ґрунтознавчої експертизи, які поміщено до поліетиленових пакетів чорного кольору №1, №2, №3 та опечатано.

Згідно витягу з публічної кадастрової карти України цільовим призначенням земельних ділянок із зазначеними кадастровими номерами є ведення особистого селянського господарства.

Крім того, в ході огляду вантажного самоскиду «КАМАЗ», модель 55111, номерний знак НОМЕР_1 , виявлено, що в кузові самоскиду наявні насипи ґрунтової суміші чорного кольору. Зразки зазначеної ґрунтової суміші відібрано з метою проведення ґрунтознавчої експертизи, які поміщено до поліетиленових пакетів чорного кольору №1, №2, №3 та опечатано.

Враховуючи, що майно, зазначене в клопотанні, визнано речовим доказом, прокурор просить накласти арешт на нього з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Власник майна, який був повідомлений про судове засідання, до суду не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття власника майна в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області України здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, яке зареєстроване 19.09.2018 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000538, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, в рамках якого прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час огляду, зважаючи на те, що зазначене майно визнано речовим доказом.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В клопотанні зазначено, що вилучені в ході огляду об`єкти є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, прокурор не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що вилучені об`єкти можуть бути речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим арешт на зазначені об`єкти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні не може бути накладений.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження та накладення арешту на обладнання для виробництва тютюнових виробів, співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження з наданих матеріалів клопотання не вбачається, в зв`язку з чим слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №120 181 100 000 005 38 від 19.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: