КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року, зокрема, ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 серпня 2021 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження його вини передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років,та його підвищену суспільну небезпечність, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків та законного доходу, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення його вини, може переховуватися від суду, та цьому не може запобігти жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт.

Крім того, суд, врахувавши те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, визнав недоцільним застосування йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не погоджуючись з _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3408/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
ухвалою суду, просить її скасувати та винести нове рішення, яким обрати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом було порушено ст. 42 КПК України та не було визначено заставу.

Також судом не було взято до уваги, що він має сім`ю, постійне місце проживання в місті Києві, має на утриманні стареньку тещу, є керівником дитячого гуртку по малюванню піском, а також є водієм в організації «Преса України» та членом церкви «Спасение», де займається служінням.

Не було враховано судом і те, що від самого початку він співпрацював зі слідством та повинен був проходити по справі свідком, а не обвинуваченим, та в період з 2008 року по 2020 рік ні разу не порушував закон.
Також судом не було враховано доводи його та його адвоката, що побоювання прокурора, що він начебто буде впливати на слідство, яке вже завершено, або може переховуватися, голослівні, необґрунтовані та не підтвердженні фактами або доказами.
До того ж судом не було враховано і те, що йому не було вручено клопотання прокурора про продовження санкції арешту ні перед засіданням, ні після нього, чим були порушені його права, так як вина його недоведена і суд упереджено розглядав факти захисту, враховуючи тільки непідтверджені та недоведені слова прокурора.
Окрім цього, зазначає, що у нього померла мати, прах якої до сих пір перебуває у квартирі, а він через знаходження у СІЗО не може завершити процес поховання та вступити у права спадщини, а тому просить застосувати до нього домашній арешт, щоб він зміг вчинити ці дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційних скарг за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_5 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 02 липня 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30.08.2021 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження його вини передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, та має підвищену суспільну небезпечність, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий і обвинувачується у вчиненні вищевказаного злочину під час іспитового строку, не має міцних соціальних зв`язків та законного доходу, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованого ризику, що обвинувачений під тягарем покарання, що йому загрожує, може переховуватись від суду, та зважаючи на те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 при винесенні обвинувального вироку, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які послався прокурор під час вирішення судом питання продовження запобіжного заходу в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто висловлені прокурором та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 дані про його особу, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченого в частині того, що його вина у вчиненому не доведена, при цьому він з самого початку співпрацював зі слідством та повинен був проходити по справі свідком, а не обвинуваченим - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення права на захист, оскільки йому не було вручено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ні перед засіданням, ні після нього, є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питань, пов`язаних із запобіжними заходами, дотримав вимог ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного судом питання та заявити клопотання про зміну запобіжного заходу, та цим і скористалась, але суд, зважаючи на відсутність таких даних, які б вказували на суттєве зменшення ймовірності реалізації ризику втечі, обгрунтовано не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, як про те було заявлено клопотання сторони захисту.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, що є змістом апеляційної вимоги, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом в порушення вимог КПК України не було визначено йому заставу, то воно є безпідставним, оскільки в даному випадку судом першої інстанції обґрунтовано, виходячи з положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначався.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року, якою, зокрема, ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 серпня 2021 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3