КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/9893/21 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2456/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
13 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
- три купюри номіналом 100 доларів США (серії КН26512373А, КВ 65160903Е, НВ67290484І).
У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, яка полягає в неповноті з`ясування обставин події під час судового розгляду, ігноруванні доводів і доказів адвоката та істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вказує на те, що грошові кошти в розмірі 300 (триста) доларів США є особистою власністю посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ІНВЕСТ ГРУП», в офісі якого проводився обшук, а саме аудитора - ОСОБА_6 , який а ні сам особисто, а ні вилучені в нього грошові кошти не мають відношення до даного кримінального провадження. Зазначені грошові кошти належать ОСОБА_6 , є його особистими накопиченнями та зберігалися в сейфі, який знаходився у приміщенні його робочого кабінету та до якого, на законних підставах, останній має доступ.
Також апелянт зазначає, що слідчим та прокурором пропущено процесуальні строки, передбачені ст. 171 КПК України, для звернення з клопотанням про арешт майна, у зв`язку з чим майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Крім того апелянт вказує на те, що дозвіл на обшук офісу ТОВ «ФК «АЛЬФА-ІНВЕСТ ГРУП» ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2021 року не надавався. Необхідність доступу до приміщення була зумовлена відшукуванням деякого ОСОБА_10 , а також його речей та документів. Однак громадянин ОСОБА_10 не є і ніколи не був співробітником підприємства, докази його перебування чи причетності до вказаного приміщення слідством не надані і в матеріалах справи відсутні. Тоді як в приміщенні зазначеного офісу під час обшуку перебував лише персонал ТОВ «ФК «АЛЬФА-ІНВЕСТ ГРУП», що виключає вірогідність зберігання там грошових коштів сторонніми особами.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше листопада 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих спонукань, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , спільно та по взаємній згоді між собою, керуючись при цьому корисливою метою, створили та очолили організовану злочинну групу.
Вищевказані особи, попередньо умисно та добровільно зорганізувались у організовану злочинну групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також прекурсорів, переслідуючи єдиний план злочинних дій. Згідно цього плану було налагоджено незаконне виготовлення наркотичного засобу метадону, психотропних речовин амфетаміну, МДМА, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та прекурсору фенілнітропропену, визначене місце їх незаконного виготовлення, зберігання, а також їх передача від одного співучасника злочину іншому, місця незаконного придбання з метою подальшого збуту психотропної речовини амфетамін, особливо небезпечної психотропної речовини - PVP та прекурсору фенілнітропропену, а також збут зазначених психотропних речовин прекурсорів, підтримання постійного зв`язку між членами злочинної групи. Розроблений ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 план злочинних дій спрямований на отримання матеріальної вигоди від незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та збут речовин, обіг яких заборонений та обмежений, був відомий всім членам організованої групи. Під час злочинної діяльності кожен з учасників організованої групи діяв спільно та узгоджено з іншими її учасниками відповідно до відведених їм злочинних ролей, підкоряючись під час злочинної діяльності ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що виразилось у свідомому, беззаперечному виконанні усіх їх вказівок.
На обґрунтування вимог клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що на даний час у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно з метою подальшого його збереження, як речового доказу.
17.03.2021 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: м. Київ, вул. Декабристів, 5, приміщення №249, а саме, три купюри номіналом 100 доларів США (серії КН26512373А, КВ 65160903Е, НВ67290484І). У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
Оскільки зазначена ухвала слідчого судді оскаржена тільки в частині накладення арешту на три купюри номіналом 100 доларів США (серії КН26512373А, КВ 65160903Е, НВ67290484І), які були вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майно на яке було відмолено у накладенні арешту вищезгаданою ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на інше майно колегією суддів не вирішується.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, вислухано пояснення адвоката ОСОБА_7 , доводи прокурора ОСОБА_8 , а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність трьох купюр номіналом 100 доларів США (серії КН26512373А, КВ 65160903Е, НВ67290484І), критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано, що вони постановою слідчого від 11.03.2021 визнані речовим доказом, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Посилання апелянта на те, що слідчим та прокурором пропущено процесуальні строки, передбачені ст. 171 КПК України, для звернення з клопотанням про арешт майна, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки як вбачається з клопотання обшук було проведено 10.03.2021, а клопотання про арешт направлено до слідчого судді поштовим відправленням 12.03.2021 /а.с. 1 т. 2/, тобто з дотриманням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.
Доводи апелянта про те, що громадянин ОСОБА_10 не є і ніколи не був співробітником підприємства, та те, що зазначені грошові кошти належать ОСОБА_6 , є його особистими накопиченнями та зберігалися в сейфі, мають бути перевірені під час досудового розслідування органом слідства, який має встановити їх приналежність, оскільки апелянтом беззаперечних доказів того, що вони належать ОСОБА_6 , не надано.
Зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4