Справа № 297/2321/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про продовження строку тримання під вартою
16 лютого 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого суддіОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000528 від 22.07.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2020 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000528 від 22.07.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України.
18 листопада 2020 року ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області в кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
22 грудня 2020 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області призначено судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні та задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 по 20 лютого 2021 року.
15 лютого 2021 року до початку судового засідання заступник начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав до суду письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб без визначення розміру застави.
Своє клопотання прокурор мотивував тим, що 21 липня 2019 року близько 23 години 20 хвилини водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в концентрації 1,9% проміле, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «LТ» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись в нічний період по вул. Миру в с. Свобода у напрямку с. Бадів, Берегівського району, Закарпатської області, не забезпечив безпеку дорожнього руху, чим самим грубо порушив вимоги п.п.1.3.; 1.4; 1.5.; 1.10; 2.3. «б»; 2.9. «а»; 12.2 та 12.3. Правил дорожнього руху України, а також не врахував дорожньої обстановки, де під час руху неподалік будинку № 112 вказаної вище вулиці, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , 2002 року народження, який в той час рухався в попутному напрямку краєм проїжджої частини дороги, в наслідок чого останній помер під час транспортування до медичного закладу.
Далі, достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними із порушенням правил дорожнього руху та допущенням наїзду на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 за наведених вище обставин, ОСОБА_4 поставив його в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно в супереч вимогам п. 2.10 ПДР України з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, завідомо залишив його у небезпеці і з місця пригоди втік.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіяними наслідками, отриманням пішоходом ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті.
Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2019 року та схемою до нього; протоколом огляду транспортного засобу; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 22.07.2019 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 ; протоколом слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_9 ; повідомленням про раніше змінену підозру від 12.08.2019 року.
Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обумовлена наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: останній був засуджений до реальної міри покарання; з метою переховування від суду може виїхати за межі України; впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб без визначення розміру застави.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 заперечив та просив застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід, оскільки клопотання прокурора є необґрунтованим, наявність ризиків прокурором не доведена, обвинувачений ОСОБА_4 вже близько 2 років утримується під вартою, його вина недоведена судом, а тому подальше тримання його під вартою є занадто жорстким видом запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились.
Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
22 грудня 2020 року в підготовчому судовому засіданні ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, тобто по 20 лютого 2021 року (а.с. 153-156).
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France ), 12369/86, 26 червня 1991 року).
Водночас практика Європейського суду з прав людини не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину", про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Між цим, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Частиною 2 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, які призвели до загибелі людини.
Крім того, судове розслідування у даному кримінальному провадженні вже було проведено в повному обсязі, а саме з викликом свідків, експертів та спеціалістів, тому є підстави вважати, що обвинувачений зможе впливати на останніх. Також, обвинувачений ОСОБА_4 має закордонний паспорт, а тому зможе покинути територію України з метою переховування від суду для уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, що було встановлено ще у підготовчому судовому засіданні.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Так, судом встановлено, що по даному кримінальному провадженню судовий розгляд ще не закінчено, ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 втрачає силу 20.02.2021 року, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Зокрема, ризик щодо переховування обвинуваченим ОСОБА_4 від суду підтверджується тим, що останній має закордонний паспорт, тому зможе покинути територію України; за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Отже, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Верховний Суд у своїй постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 635/108/19 зробив висновок, щоу диспозиціях статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. При цьому обрання є первинною стадією під час застосування запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинною, що наступає за певних умов, до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
З урахуванням викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки суд вважає, що обраний щодо ОСОБА_4 22.12.2020 року Берегівським районним судом Закарпатської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід продовжити на 60 днів без визначення розміру застави, тобто по 17 квітня 2021 року.
Керуючись ч. 1 ст. 177, ч. 3 ст. 331, ст.ст. 363, 371, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, тобто по 17 квітня 2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1