КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Мілленіум Холл» адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, перелік та ідентифікуючі ознаки якого вказано в клопотанні та ухвалі слідчого судді.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року щодо арешту майна, належного ТОВ «Мілленіум Холл», постановити нову ухвалу, якою відмовити в арешті майна, належного ТОВ «Міленіум Холл», а саме:

- витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 08.10.2019 на нежитлову будівлю літ. «А-4», загальною площею 1707,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 4, на 1 арк. Та технічний паспорт до витягу на 13 арк.;

- папка швидкозшивач білого кольору з описом документів, що надаються особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії на ТОВ «Мілленіум Холл» з додатками, а саме:

- статут «Мілленіум Холл» на 10 арк.;

- виписка з ЄДРПОУ на ТОВ «Мілленіум Холл» на 1 арк.;

- протокол загальних зборів на 1 арк.;

- акт приймання-передачі статуного фонду на 3 арк.;

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2019 року на нежитлову будівлю літ «А-4», загальною площею 1707,4 кв.м. що розташована за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 4, на 3 арк.;

- копія акту приймання-передачі статутного фонду на 3 арк.;

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_8 на 1 арк.;

- акт приймання-передачі корпоративних прав на ТОВ «Мілленіум Холл» на 2 арк.;

- повідомлення про об`єкти оподаткування форми №20-ОПП на 1 арк.;

- податкова декларація на нерухоме майно на 5 арк.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог ст. 173 КПК України, оскільки слідчим суддею не повно з`ясовано обставини у справі. Крім того, слідчий суддя застосував такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, залишивши поза увагою, що на даний час не доведено, що потреби органу досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна товариства, як арешт майна та існує необхідність дії цього заходу. Крім того, не наведено жодної обставини, за якою вилучені речі та документи можна ідентифікувати, як доказ вчинення кримінального правопорушення.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, копія оскаржуваного рішення отримана 17.03.2021 року, а апеляційна скарга подана в межах визначених ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України та за обставинами вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 258 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Голвного слідчого управління СБ України ОСОБА_14 від 24.07.2020 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні №0000352 речовим доказом.

27.07.2020 року заступник начальника другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік та ідентифікуючі ознаки якого викладено в клопотанні, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Згідно частини першої статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної

особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000352 про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке в подальшому було накладено арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні сторони обвинувачення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зазначене вище майно в повній мірі відповідає ознакам, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність арештованого майна ознакам вказаним у ст. 98 КПК України, є необґрунтованими та належним чином не підтвердженими.
Щодо посилань про недоведеність застосування такого заходу кримінального провадження як арешт майна, то вони також є недоведеними, оскільки із врахуванням викладених обставин вказане майно підлягає арешту, за наявності для цього правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
Інші посилання апеляційної скарги також не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Мілленіум Холл» адвоката ОСОБА_6 про скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 04 серпня 2020 року в частині арешту майна, належного ТОВ «Мілленіум Холл», а саме:

- витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 08.10.2019 на нежитлову будівлю літ. «А-4», загальною площею 1707,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 4, на 1 арк. Та технічний паспорт до витягу на 13 арк.;

- папка швидкозшивач білого кольору з описом документів, що надаються особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії на ТОВ «Мілленіум Холл» з додатками, а саме:

- статут «Мілленіум Холл» на 10 арк.;

- виписка з ЄДРПОУ на ТОВ «Мілленіум Холл» на 1 арк.;

- протокол загальних зборів на 1 арк.;

- акт приймання-передачі статуного фонду на 3 арк.;

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2019 року на нежитлову будівлю літ «А-4», загальною площею 1707,4 кв.м. що розташована за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, 4, на 3 арк.;

- копія акту приймання-передачі статутного фонду на 3 арк.;

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_8 на 1 арк.;

- акт приймання-передачі корпоративних прав на ТОВ «Мілленіум Холл» на 2 арк.;

- повідомлення про об`єкти оподаткування форми №20-ОПП на 1 арк.;

- податкова декларація на нерухоме майно на 5 арк. залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2361/2021 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_16
Доповідач: ОСОБА_1