ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/7637/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2133/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.185, 186, 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , без участі інших потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого, прокурора та представника потерпілого на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 03 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, маючого доньку ОСОБА_10 2012 року народження, працюючого різноробочим за трудовою угодою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 18 04 2012 року Ленінським райсудом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 3 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.3 ст.185, ч.1 ст.122 КК України з призначенням йому покарання:
-за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 187 КК України - у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
В силу ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили було обрано у вигляді тримання під вартою в державній установі "Харківський слідчий ізолятор".
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 1430 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь законних представників потерпілого - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4136 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що 07 травня 2018 року о 23-00 годині ОСОБА_7 знаходячись біля будинку №193 по вул. Клочківській в м. Харкові, побачив незнайомого ОСОБА_12 , та підійшовши до останнього з вимогою дати йому води. Потерпілий відповів про відсутність пляшки води, натомість дістав з лівої кишені джинсів гроші в сумі 3600 грн., та з метою уникнення подальшого конфлікту виділив з них купюру номіналом 100 грв, яку запропонував ОСОБА_7 для придбання води. Після вказаних дій, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення майна потерпілого, переслідуючи при цьому корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 , погодившись на запропоновані грошові кошти в сумі 100 грн., дочекавшись, коли останній покладе залишкові гроші в сумі 3500 грн. в ліву кишеню джинсів та повернеться в півоберта праворуч від нього, тим самим втратить пильність, різким рухом руки вихопив з кишені ОСОБА_12 3500 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, обернувши викрадене на свою користь.
28 жовтня 2018 року близько о 15-00 годині, ОСОБА_13 , перебуваючи поблизу будинку №27 по вул. Сухумській в м. Харкові, побачив неповнолітнього ОСОБА_8 , який тримав у руці мобільний телефон «XIAOMI REDMI 5+» в корпусі чорного кольору. Підійшовши до неповнолітнього, вихопив з його рук мобільний телефон вартістю 4136 грн., після чого вимагав повідомити захисний код телефону для подальшого використання. Реагуючи на протиправні дії обвинуваченого, ОСОБА_8 вимагав повернути його мобільний, однак ОСОБА_7 не бажаючи припиняти свої дії, вийняв з кишені власного одягу електрошоковий пристрій, підніс його до тулубу потерпілого погрожуючи його застосуванням. Сприймаючи дії та погрози ОСОБА_7 як такі, що створюють реальну загрозу для його життя та здоров`я, потерпілий припинив вимагати повернення власного майна, після чого обвинувачений залишив місце злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 18 травня 2019 року в період часу з 13 до 17 години, ОСОБА_7 знаходився поблизу кіоску «Чебуречна», розташованого на зупинці громадського транспорту біля будинку №159 по вул. Клочківській в м. Харкові, в якому здійснює свою діяльність ФОП « ОСОБА_14 », реалізація товарів в якому здійснюється через вікно та доступ до приміщення якого дозволено лише працівникам кіоску. Побачив, що двері входу до приміщення відчинені, підійшов до дверей та побачив в середині приміщення коробку з грошовими коштами, яка стояла на охолоджувальному пристрої на столі продавця. Після чого, в період часу з 17 години до 17-15 години, скориставшись тим, що продавець ОСОБА_15 відволіклася, та за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, перехилився через відчинене вікно для видачі товарів, тобто незаконно проник до приміщення вказаного кіоску, після чого дотягнувся рукою до коробки, яка стояла на охолоджувальному пристрої на столі продавця, звідки взяв, тобто викрав гроші в сумі 1046 грн., які належали ОСОБА_16 , після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд.
29 листопада 2019 року приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_7 перебуваючи за місцем своєї реєстрації та мешкання у квартирі АДРЕСА_2 з малознайомим ОСОБА_17 , з яким виник словесний конфлікт, наніс удар кулаком правої руки в нижню щелепу з лівої сторони ОСОБА_17 , після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 наніс прямий удар кулаком спочатку лівої, потім правої руки в область нижньої щелепи потерпілому. Після нанесення вищевказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 вийшов за двір будинку, де його наздогнав ОСОБА_7 і знову наніс удар кулаком лівої руки та удар кулаком правої руки в область спини та тулуба, потім наніс удар правою ногою в область обличчя з правої сторони потерпілого. В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілому спричинені тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу, травматична екстракція коронкової частини другого зубу на верхній щелепі справа та четвертого зубу на верхній щелепі зліва, як у сукупності так кожне окремо належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше трьох тижнів (21 дня). Також встановлено, що у ОСОБА_17 закритий подвійний перелом нижньої щелепи тіла в області першого зуба справа та в області лівого суглобового відростка, спричинив тривалий розлад здоров`я тривалістю понад трьох тижнів (21 дня) та належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч.1 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій); за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана із проникненням у інше приміщення та за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати через м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України 6 років позбавлення волі та за ч.1 ст. 122 КК України 3 роки позбавлення волі та в силу ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Крім того, просить про задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 завдану йому моральну шкоду у розмірі двісті тисяч гривень та матеріальну шкоду у розмірі 4 136 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання у розмірі 4 років позбавлення волі, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та те, що потерпілому не було відшкодовано моральну шкоду та матеріальні збитки.

Вказаний вирок було оскаржено також прокурором та обвинуваченим, проте до початку розгляду справи останні відмовилися від своїх апеляційних вимог, надавши письмові заяви.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого - ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого, думку обвинуваченого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 саме такого розміру покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався врахувавши, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, має неповнолітню доньку, працює за трудовою угодою різноробочим, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, має тяжкі захворювання.
Обставинами, що пом`якшують покарання визнано щире каяття обвинуваченого та добровільне часткове відшкодування збитків.
Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_9 щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 4 136 гривень, колегія суддів вважає її безпідставною, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вже було вирішено цю частину цивільного позову та стягнуто з ОСОБА_7 на користь законних представників потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4136 гривень.

Що стосується апеляційних доводів про безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, завданої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх не позбавленими правових підстав та приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, відмовляючи у задоволенні цивільного позову представників потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції не було враховано характер, тривалість та обсяг психічних страждань потерпілого, характер наслідків спричиненої останньому душевної травми, оскільки у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_7 , потерпілий, будучи неповнолітнім, отримав сильний стрес, не маючи змоги протидіяти своїми діями діям ОСОБА_18 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_8 у зв`язку з втратою мобільного телефону, втратив зв`язок зі своїми знайомими, номери яких знаходились у телефоні. Відсутність можливості нормального спілкування зі своїми знайомими, викликають у потерпілого відчуття постійного напружено-пригніченого стану.

За таких обставин, з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи, що на момент апеляційного розгляду завдану потерпілому моральну шкоду не компенсовано, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 тисяч гривень, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілого в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Будь-яких інших порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є безумовне скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, ч.1 ст. 407, 409, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 03 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - в частині вирішення цивільного позову на користь потерпілого ОСОБА_19 , - змінити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , в особі його законного представника ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди суму 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4