ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1939/21 Справа № 215/7161/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора, та продовжено тримання під вартою ОСОБА_8 до 18 липня 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, зокрема щодо кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, постійного доходу не має, відсутні міцні соціальні зв`язки.
Суд першої інстанції зазначив, що на даний час обставини по справі не змінилися, ризики передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, обвинувачений може переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, впливати на свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що прокурором під час обґрунтування необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано жодного допустимого доказу наявності будь-яких ризиків.
Вказує, що не переховувався, у розшуку не перебував, мешкає з цивільною дружиною та її донькою, до затримання працював не офіційно.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідача, думки учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому доводи обвинуваченого про незаконність ухвали суду є безпідставними.
Відповідно до аналізу ст. 331 КПК України, письмове клопотання подається прокурором або стороною захисту про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу обвинуваченому, яке розглядається судом за правилами глави 18 КПК України. Разом з цим незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, під час судового розгляду в суді першої інстанції клопотання подається та вручається під час зміни, скасування або обрання запобіжного заходу, а не його продовження, що й було зроблено в районному суді. Тому доводи, що не було подано клопотання та усно його було заявлено з порушенням строку є безпідставними.
Так, під час судового розгляду прокурор просив продовжити строк, зазначаючи про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, суд І інстанції повинен з`ясувати чи існують на момент розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України на період розгляду кримінального провадження, оскільки ОСОБА_8 , вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, раніше неодноразово судимий, зокрема щодо кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, постійного доходу не має, відсутні соціальні зв`язки. На даний час обставини по справі не змінились, ризики передбачені ст. 177 КПК України, не відпали, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винними, інші дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, тому не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4