СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/418/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002113 від 30.04.2020р., відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

інші учасники: потерпілий ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

11.04.2020р. близько 10.50год., ОСОБА_7 під час прибирання балкону своєї квартири АДРЕСА_2 , помітив, що килим, який висів на мотузках, впав на земну поверхню. Побачивши це, ОСОБА_7 вийшов на вулицю під свій будинок, з метою забрати свій килим. Коли останній, підійшовши до килима, який лежав на земній поверхні, почав його піднімати та в цей час з його під`їзду вийшов ОСОБА_3 , який використовуючи нецензурну лайку звернувся до ОСОБА_7 , щоб він не ходив під вікнами, а йшов звідти. У зв`язку з цим, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розпочався словесний конфлікт, в ході якого останній вирішив нанести ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Відразу після цього, ОСОБА_3 , з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшов до останнього на відстань витягнутої руки, відчуваючи раптово виниклу особисту неприязнь, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс один удар ліктьовим суглобом правої руки в область правої скроневої частини голови ОСОБА_7 , в результаті чого, заподіяв ОСОБА_7 закриту черепно-лицеву травму у вигляді струсу головного мозку, переломів вилицево-орбітального комплексу справа, передньої стінки верхньощелепної пазухи справа, нижньої стінки орбіти справа, кісток носа, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за наведених вище обставин не визнав та суду показав наступне. Приблизно о 10.30 год. 11.04.2020 р. знаходився вдома на кухні та побачив, що біля вікна мигнула тінь. Він проживає на першому поверсі і часто під його вікнами ховають наркотики, тому він вийшов на вулицю. Пройшов по тротуару у кінець будинку, щоб подивитись хто там ходить. Побачив, що з-за рогу виходить ОСОБА_8 , який тримав у руках щось схоже можливо на змотаний килим. Він запитав у нього чому він ходить під вікнами, в результаті чого виникла словесна перепалка. Він повернувся до під`їзду та став чекати ОСОБА_9 . Той, підходячи розмахував руками та летів на нього. Він відійшов в сторону і витягнув руку з кулаком, для захисту, а ОСОБА_10 наштовхнувся на кулак і від цього присів біля стінки збоку від вхідних дверей. У цей час обвинувачений стояв боком до під`їзду. Він похлопав його по голові і запитав чи все добре. ОСОБА_10 відповів, що йому погано, але від виклику швидкої допомоги відмовився. Крові на обличчі його не було. Він відчинив потерпілому двері під`їзду і той пішов. Зачекавши ще приблизно 10 хв. пішов на роботу. Свідків під час конфлікту не бачив. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, не визнає нанесення тілесних ушкоджень, оскільки їх не бачив та вважає, що їх не було. Вважає, що тілесні ушкодженні, зазначені у висновку експерта нанесені не ним. Конфлікту, про який згадує свідок ОСОБА_11 та погроз з його боку не було. Через адвоката намагався з`ясувати, що сталось та можливо врегулювати конфлікт. До 11.04.2020 конфліктів з ОСОБА_9 не було. Можливо потерпілий звинувачує його у нанесенні тілесних ушкоджень, оскільки у нього під вікнами робили закладки наркотиків, і він потерпілого та його друзів регулярно «ганяв», через що між ними склались неприязні стосунки. Цивільний позов визнає частково.

В судовому засіданні безпосередньо допитані потерпілий та свідки.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 11.04.2020 р. приблизно об 11.00 год. він прибирав вдома. Виніс килимок на балкон і він випав, спустився вниз, що забрати його. Коли вже забрав килимок та виходив з-за будинку, побачив сусіда ОСОБА_3 , який запитав у грубій формі чого він ходить під вікнами. Він відповів, що забрав килимок, а той сказав, щоб він обходив ОСОБА_12 і не ходив під самими вікнами. Виник словесний конфлікт. Біля під`їзду обвинувачений наніс йому удар ліктем правої руки у праву сторону обличчя. При цьому він вже підходив до дверей під`їзду, і вони стояли один перед одним. Він зробив крок назад і ОСОБА_3 наніс ще один удар зверху кулаком. Він присів, а обвинувачений штовхнув його і запитав чи він усе зрозумів, як потрібно розмовляти. Коли ОСОБА_3 пішов у напрямку бул.Вернадського, до нього підійшов його друг, з яким він піднявся у квартиру, подзвонив мамі та викликав швидку. На лікуванні у лікарні перебував 18 днів. Після конфлікту особисто ОСОБА_3 не намагався вирішити конфлікт, лише одного разу до його матері звертався адвокат. Крім того, ОСОБА_3 після того як він повернувся з лікування, погрожував зламати йому щелепу з іншого боку. З приводу покарання вважає, що обвинуваченому не слід призначати найсуворіше покарання. Цивільний позов підтримує, обґрунтовує його наданими квитанціям та чеками. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що після цих подій погіршилось його здоров`я та здоров`я мами, яка хворіє на онкологічну хворобу, а також нервовим станом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що знає особисто потерпілого, оскільки спілкується з його мамою. Обвинуваченого раніше не знала. Приблизно у квітні 2020 р. (точну дату не пам`ятає) об 11 год. вранці вихідного дня направлялась в гості від вул. Чорнобильській і біля будинку (номер будинку та вулицю не пам`ятає) побачила, що обвинувачений наносив удари потерпілому. Вона розгубилась, повернулась назад за будинок і почала телефонувати мамі потерпілого. Обвинувачений і потерпілий перебували біля першого під`їзду будинку. Потерпілий ніби присів, а обвинувачений правою рукою зверху наносив удари в голову. Потерпілий при цьому не захищався та не наносив удари у відповідь. Бачила приблизно 3 удари, після чого почала дзвонити матері потерпілого та пояснила, що її сина бив сивий чоловік з бородою, вона впізнала обвинуваченого також по статурі, хоча його обличчя повністю не бачила. Події бачила на відстані приблизно 4-6 м. Ніхто, в тому числі обвинувачений і потерпілий, її не бачив, вона у цьому впевнена. На слідчій дії вона впізнала обвинуваченого. Також зазначає, що на момент проведення слідчого експерименту події пам`ятала краще

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що обвинуваченого знає, це її сусід, а потерпілий її цивільний чоловік. У 2020 р. приблизно об 11.00 була на роботі, коли матері потерпілого подзвонили та повідомили, що відбулась якась не зрозуміла ситуація і потрібно йти додому. Через деякий час їй подзвонив ОСОБА_15 (потерпілий) та сказав, що у нього зламана щелепа. Коли вони прийшли додому, десь приблизно через 7 хв., то у ОСОБА_7 , який був уже в квартирі, опухла права сторона обличчя та з носа йшла кров. Мама потерпілого подзвонила обвинуваченому, який грубо сказав, щоб ОСОБА_7 навчився розмовляти. Потерпілий пояснив, що у нього з обвинуваченим виникла конфліктна ситуація через те, що він йшов біля його вікон. Раніше конфліктів з обвинуваченим не було. Після цього з обвинуваченим також не спілкувались, лише, коли потерпілий вже виписався, то зустріли обвинуваченого, який почав погрожувати зламати потерпілому щелепу знову.

Свідок ОСОБА_16 судом не допитаний у зв`язку із смертю.

Також судом безпосередньо досліджено наступні письмові докази:

- довідка №383 з МКЛШМД про те, що ОСОБА_7 , з 11.04.2020р. перебуває на лікуванні (а.с.48);

- виписка 6375/482 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, про те що ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 11.04.2020р. по 28.04.2020р., з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом правого вилицевого комплексу зі зміщенням уламків, перелом передньої гайморової пазухи та нижнього краю орбіти ока, забій м`яких тканин правої частини обличчя (а.с.49);

- протокол проведення слідчого експерименту від 04.06.2020р. за участі потерпілого ОСОБА_7 , під час якого він вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 (а.с.80-83, а.с.84- диск з відеозаписом);

- протокол проведення слідчого експерименту від 09.06.2020р. за участі свідка ОСОБА_13 , під час якого вона показала, як незнайомий їй чоловік наносив удари ОСОБА_7 (а.с.85-88, а.с.89 диск з відеозаписом);

- протокол проведення слідчого експерименту від 25.06.2020р. за участю свідка ОСОБА_16 , який розказав і показав, що бачив біля під`їзду будинку ОСОБА_7 та його сусіда, що проживає на першому поверсі, між якими відбувався словесний конфлікт, після якого ОСОБА_7 були нанесені удари (а.с.90-93, а.с.94 - диск з відеозаписом);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.06.2020р., відповідно до якого ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка нанесла ОСОБА_7 тілесні ушкодження (а.с.95-98, а.с.998 диск з відеозаписом);

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.07.2020р. відповідно до якого ОСОБА_3 розказав і показав обставини конфлікту, що відбувся 11.04.2020р. між ним та ОСОБА_7 (а.с.105-109, а.с.110 диск з відеозаписом);

- копія карти виїзду швидкої медичної допомоги від 11.04.2020р. №520 до ОСОБА_7 (а.с.113);

- аудіозапис виклику екстреної медичної допомоги від 11.04.2020 ОСОБА_7 (а.с.114);

- висновок експерта №042-977-2020, відповідно до якого дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 11.04.2020 у ОСОБА_7 мала місце: закрита черепно-лицева травма у вигляді струсу головного мозку, переломів вилицево-орбітального комплексу справа, передньої стінки верхньощелепної пазухи справа, нижньої стінки орбіти справа, кісток носа.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони однократною травмуючою дією тупого предмета, характерні особливості травмуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто, 11.04.2020, не виключено у спосіб, на який вказують потерпілий ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів 04.06.2020 та 09.06.2020 відповідно. Таким чином, між подіями 11.04.2020 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вказана закрита черепно-лицева травма за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». (а.с.115-121).

Таким чином, розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які на думку сторони обвинувачення та сторони захисту є доказами, суд приходить до наступних висновків.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Сторона захисту в судовому засіданні фактично не оспорювала те, що між потерпілим та обвинуваченим мала місце сутичка та її наслідки, однак захист вказує, що у обвинуваченого не було умислу на заподіяння таких наслідків та висока ймовірність заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за іншими обставинами. Крім того, захист вважає, що в судовому засіданні не було доведено вину ОСОБА_3 , оскільки потерпілий та свідки як в суді так і під час проведення слідчих експериментів зазначили різні механізми та кількість нанесених ударів потерпілому, отже захист робить висновок про те, що під час подій свідки були відсутні, у зв`язку з чим вина обвинуваченого не була доведена, а тому його слід виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Проаналізувавши встановлені судом обставини кримінального провадження, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена сукупністю зібраних у справі доказів, які суд визнає належними та допустимими та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 11.04.2020р. за встановленими судом обставинами отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження. Те, що зазначене тілесне ушкодження заподіяно потерпілому внаслідок дій обвинуваченого підтверджується і показаннями самого ОСОБА_3 , показаннями потерпілого, свідків та проведеними за їх участю слідчими експериментами. Окремі розбіжності в даних, отриманих судом у ході судового розгляду, не впливають на висновки суду, оскільки узгоджуються із висновком судово медичної експертизи щодо часу, локалізації, морфології ушкоджень та встановленим експертом прямим причинно-наслідковим зв`язком між подіями та отриманням потерпілим тілесних ушкоджень.

Посилання обвинуваченого на те, що він не мав умислу на заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, а тільки виставив руку, судом не приймаються до уваги, оскільки судом встановлено, що між ними і раніше відбувались конфлікти, обвинувачений наніс удар потерпілому раптово, з близької відстані, потерпілий цього не очікував, тобто дії обвинуваченого носили активний характер, і він усвідомлював можливість спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, який жодної загрози для обвинуваченого не становив.

Отже ОСОБА_3 , заподіюючи удар мав чітке уявлення про наслідки таких дій, а тому суд приходить до висновку, що діяв обвинувачений саме з умислом на спричинення тілесних ушкоджень.

На підставі наведеного вище, сукупність зібраних у справі доказів, суд кладе в основу обвинувального вироку і, виходячи із позиції ЄСПЛ, визнає їх досить переконливими, щоб на підставі їх розумної оцінки визнати ОСОБА_3 причетним до заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , а кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України вірна, оскільки він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до категорії нетяжкого злочину, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює неофіційно, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Приймаючи до уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення доведеного судом, суд, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, вважає можливим застосувати ст.75 КК України, оскільки приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд також покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд приходить до наступних висновків.

Так, потерпілий з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду, завдану йому кримінальним правопорушенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ним було витрачено значні кошти на лікування та придбання ліків. Також його матір понесла витрати на поїздки на таксі за час перебування його у лікарні у розмірі 5400грн., ним було втрачено 14400грн. заробітку за час перебування на стаціонарному лікуванні, також ними понесені витрати на лікування, щодо яких квитанції надано не було та необхідні подальші витрати на продовження лікування та реабілітацію, розмір яких наразі не встановлений. Розмір заподіяної матеріальної шкоди, потерпілий оцінює у 36 318грн. Також діями обвинуваченого йому заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000грн., яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях внаслідок ушкодження здоров`я, продовження лікування та поведінки обвинуваченого, який не вибачився та не відшкодував завдану йому шкоду. В судовому засіданні потерпілий позовні вимоги підтримав.

Сторона захисту цивільний позов визнала частково у розмірі 6454,2грн. витрат на лікування, посилаючись на те, що ОСОБА_10 отримав травму у іншій ситуації, у зв`язку із чим і витратив кошти на придбання пластини, щодо відшкодування моральної шкоди заперечували.

Судом встановлено та підтверджується документально (а.с.56-64) понесені потерпілим витрати на лікування у розмірі 16 519,17 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 . В іншій частині позовні вимоги потерпілим не доведено належними доказами. Щодо відшкодування моральної шкоди, то в судовому засіданні достовірно встановлено, що внаслідок подій 11.04.2020р. та дій обвинуваченого, потерпілому заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та душевних стражданнях, тривалістю вимушених змін у житті, у зв`язку з тілесними ушкодженнями, а тому приходить до висновку, що потерпілому заподіяно моральну шкоду. Визначаючи безпосередньо її розмір, суд з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи майновий стан обвинуваченого, вважає необхідним стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 000грн. у відшкодування моральної шкоди, задовольнивши позов частково.

Також з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню і судові витрати за проведення судово-медичної експертизи у розмірі 1796,9 грн. (а.с.121).

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 16 519 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 17 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1796 ( одну тисячу сімсот дев`яності шість) грн. 90 коп. на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1