Номер провадження: 11-кп/813/1632/21
Номер справи місцевого суду: 522/2040/21 1-кп/511/133/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, у кримінальному провадженні № 0002466 від 08.05.2019 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задоволено. Продовжено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів до 14 серпня 2021 року включно. Розмір застави, у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1362000 грн. (один мільйон триста шістдесят дві тисячі) гривень залишено незмінним. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання від вартою на домашній арешт відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що доказів на підтвердження того, що ризики, заявлені прокурором на даний час відпали, суду не надано. Твердження сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, має дружину, доньку та онуків, вже прийняті судом при обранні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, однак зазначає, що вказані обставини істотно не зменшують існування ризиків, зазначених стороною обвинувачення. Інших обставин, які б свідчили про те, що за цей час ризики істотно зменшились, або зникли, стороною захисту не зазначено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про те, що оскаржена ухвала не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, містить істотні порушення кримінального процесуального закону, та посилається на такі обставини:
-на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та збільшення у п`ять разів розміру застави ОСОБА_7 вже два місяці перебував під вартою і жодної дії, яка б стала підставою для збільшення розміру застави не вчиняв;
- ОСОБА_7 утримується під вартою вже протягом 5 місяців, а через бездіяльність органів досудового слідства та процесуальних порушень слідчого та прокурора при складанні обвинувального акту обвинувачений може триматись ще як найменше два місяці, при відсутності на це аргументованих підстав: ризики, заявлені слідчим і прокурором відпали;
- посилання прокурора на можливість ОСОБА_7 вплинути на досудового розслідування або ухилятись від слідства є безпідставними, з огляду на таке: на час пред`явлення повідомлення про підозру ОСОБА_9 був вже безробітним, всі документи, що були видані обвинуваченому в нього було вилучено, як і речові докази, які наразі знаходять на зберігання у органу досудового розслідування, свідків у кримінальному проваджені вже допитано та проведено економічну експертизу, жодних спроб впливу на свідків чи докази ОСОБА_7 вчинено не було;
- визначений розмір застави з огляду на скрутний матеріальний стан сім`ї ОСОБА_7 та відсутність у останнього будь-якого доходу є непомірним;
- ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має виключно позитивні характеристики, зокрема за місцем мешкання, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, його родина знаходиться на його утриманні;
- ОСОБА_7 має проблеми зі здоров`ям, так як має одну нирку, що підтверджується історією хвороби 601710.
За таких обставин, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та змінити міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на нічній домашній арешт, з 23:00 до 6:00 год. з покладанням на нього відповідних обов`язків.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи, якими обґрунтовується апеляційна скарга, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 194 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що суд зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі, та, дійшовши необґрунтованого висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , без належних на те підстав та не врахувавши всіх обставин щодо характеристики особи обвинуваченого, чим допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справ «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.
Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.
Так, прокурор в своєму клопотання посилається на ту обставину, що ОСОБА_7 вчинив, зокрема, особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке санкцією ч. 5 ст. 191 КПК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому на підставі даної обставини йому слід продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Проте, апеляційний суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».
В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що прокурор в судовому засіданні взагалі не довів тієї обставини, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від суду, а просто обмежився посиланням на такий ризик.
Так, судом першої інстанції не враховано принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ Летельє проти Франції, Мамедова проти Росії та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, згідно якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою.
Водночас, апеляційний суд не погоджується із висновком суду про існування ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. На думку апеляційного суду, прокурором не надано доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений в будь-який спосіб вживав спроб впливати на свідків, або в інший спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , займається підприємницькою діяльністю, має дружину та доньку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ризики, які зазначені у клопотанні прокурора і в оскарженій ухвалі повністю не виключаються, між тим, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буде достатнім застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідність обмеження права обвинуваченого на свободу прокурором не доведена.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
Відповідно до п. 2 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки

Керуючисьст.ст. 24, 177, 178, 181, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, у кримінальному провадженні № 0002466 від 08.05.2019 року, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.
Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Звільнити ОСОБА_7 з під-варти негайно в залі суду.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області.
Строк дії ухвали становить до 14.08.2021 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4