Справа № 216/981/21
Провадження № 1-кп/216/685/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працює в ПП «Стілсервіс» на посаді підсобного робітника, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, є інвалідом третьої групи з дитинства, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у кримінальному провадженні № 0001687 від 20 жовтня 2020 року за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусового заходу медичного характеру, - ОСОБА_3 ,

законний представник ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи неосудним унаслідок хронічного психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки, у ніч з 08 жовтня 2020 року на 09 жовтня 2020 року приблизно о 01.00 год. прибув до належного ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_2 та почав кликати останню. Далі ОСОБА_3 , переконавшись у тому, що ОСОБА_7 спить, перебуваючи в стані неосудності внаслідок хронічного психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки й не усвідомлюючи за своїм психічним станом значення своїх дій і не керуючи ними, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, де шляхом вільного доступу через незачинені двері проник у приміщення розташованого там гаражу, звідки таємно забрав велосипед марки «Winner» моделі Milano, 2013 року випуску, червоного кольору вартістю 2 000 грн, який належить ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_3 з указаним велосипедом покинув подвір`я, покотивши його за місцем свого проживання, тобто розпорядився ним на власний розсуд та обернув на свою користь, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, суспільно небезпечне діяння ОСОБА_3 підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставі висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання, оскільки він дійсно вчинив таке діяння за обставин, які правильно викладені в клопотанні, давши суду такі показання. На вулиці Фучика він побачив указаний велосипед через відкриті ворота гаража, поруч нікого не було, він взяв цей велосипед і покотив його додому, а саме до приватного будинку свого діда, з яким він разом мешкає. Через деякий час до нього додому приїхали працівники поліції, яким він добровільно видав велосипед, що перебував за його місцем мешкання, для повернення його потерпілому. Також повідомив, що жодного разу на цьому велосипеді він не їздив.

Законний представник ОСОБА_5 і захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, з будь-якими заявами чи клопотаннями протягом розгляду справи до суду не звертався, під час досудового розслідування та судового розгляду цивільний позов не пред`явив.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Ураховуючи зазначену вище позицію ОСОБА_3 та інших учасників судового розгляду, які беззаперечно погодились на скорочений порядок дослідження доказів, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом особи, стосовно якої вирішується порушене питання, та дослідженням матеріалів, що характеризують цю особу. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів суд роз`янив учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити відповідні фактичні обставини вчинення суспільно небезпечного діяння в апеляційному порядку.

Таким чином, судом установлено, що фактичні обставини вчинення цього суспільно небезпечного діяння стороною обвинувачення встановлені правильно та повністю визнаються й підтверджуються ОСОБА_3 .

При цьому завдана потерпілому ОСОБА_8 майнова шкода відшкодована повністю шляхом повернення останньому належного йому майна.

Крім того, згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 11 лютого 2021 року № 17 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період інкримінованого йому діяння виявляв і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки; за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, не міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) та керувати ними; у даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) та керувати ними; за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.к.п. 96-100).

З огляду на викладене суд вважає доведеним, що інкриміноване ОСОБА_3 суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, мало місце і це діяння вчинено ОСОБА_3 у стані неосудності.

Водночас суд бере до уваги відсутність підстав вважати, що ОСОБА_3 на момент судового розгляду видужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Частиною 2 ст. 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 93 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно із ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Такий примусовий захід медичного характеру може бути застосований судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Стаття 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Характер психічного захворювання, його форма, глибина, стійкість, особливості психічного стану та поведінки в період вчинення суспільно небезпечного діяння є провідною ознакою, яка визначає суспільну небезпеку психічно хворого. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст. 12 КК України про класифікацію кримінальних правопорушень. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку: а) суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; б) психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.

У зв`язку з установленою наявністю у ОСОБА_3 клінічних ознак психічного захворювання - легкої розумової відсталості із значними порушеннями емоцій та поведінки, до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ч. 1 ст. 94 КК України.

З огляду на наведене, ураховуючи, що суспільно небезпечне діяння було вчинено ОСОБА_3 у стані неосудності і на цей час останній об`єктивно виявляє ознаки психічного розладу, який позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також зважаючи на характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого ним діяння та ступінь небезпечності психічно хворого, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру, визначеного за висновком експерта, а саме у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

За встановлених обставин, зважаючи на позицію учасників судового провадження та висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_3 указаний примусовий захід медичного характеру.

Цивільний позов не пред`явлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід компенсувати за рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст. ст. 369-372, 395, 503, 512, 513, 532 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у стані неосудності, - примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази, а саме:

- велосипед марки «Winner» червоного кольору, - вважати повернутим власнику ОСОБА_8 згідно з його розпискою (а.к.п. 42);

- решту речових доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, законному представнику та особі, стосовно якої застосовано примусовий захід медичного характеру.

Суддя ОСОБА_1