ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1041/21 Справа № 199/6610/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000962 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горького, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом у військовому званні сержант, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено та продовжено на 60 днів, тобто до 29 квітня 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, вважав, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою, на запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.
Зазначає, що фактично єдиною підставою, з огляду на яку суд зробив висновок про наявність вказаних ризиків, є тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тобто очікуваність тяжкості покарання.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у Дніпропетровській області, тобто за місцем проведення досудового розслідування і подальшого судового розгляду, раніше не судимий та позитивно характеризується. Зазначені обставини об`єктивно свідчать про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 не буде вчиняти спроб переховування.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяви про участь у розгляді справи від нього не надходила, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі прокурора.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, особу обвинуваченого, його вік та задовільний стан здоров`я, відомості про соціальні зв`язки, майновий та сімейний стан, а також існування ризиків, зокрема незаконного впливу на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також можливого ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду.
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України та обґрунтовано зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу та особистістю обвинуваченого.

Колегія суддів зважає, що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінальнього правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а тому, останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду.

За наведеного, доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України є безпідставними.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів вважає такими, що хоча і мають місце дані обставини, проте в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000962 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4