Номер провадження: 11-кп/813/132/21
Номер справи місцевого суду: 497/1940/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 31.10.2019 по кримінальному провадженні №0000340 внесеному до ЄРДР 26.06.2016, відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Оріхівка Болградського району Одеської області, громадянина України, зі слів - з неповною середньою освітою, працюючого в таксі, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.01.2012 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 5 ст. 185, ст. 69, 15, 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання був звільнений з випробуванням, строком на 3 роки, 06.02.2015 року знятий з обліку по закінченню випробувального терміну за постановою Київського районного суду м. Одеса від 26.01.2015 року,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту після набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз: судової автотехнічної експертизи №3790 від 31.10.2016 р. в розмірі 770 грн.70 коп.; судової автотехнічної експертизи №3791 від 31.10.2016 р. в розмірі 770 грн.70 коп.; судової транспортно-трасологічної експертизи №3789 від 31.10.2016 р. в розмірі 1321 грн.20 коп.; судової автотехнічної експертизи №5010 від 25.04.2017 р. в розмірі 792 грн.; судової автотехнічної експертизи, проведеної Одеським НДІСЕ в розмірі 3654 грн. 60 коп.
Задоволено цивільний позов в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_9 : на користь неповнолітнього ОСОБА_10 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та в якості відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника 2270 грн. щомісяця, починаючи з 27.06.2016 і до досягнення ним повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на користь неповнолітньої ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та в якості відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника 2270 грн. щомісяця, починаючи з 27.06.2016 і до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на користь потерпілої ОСОБА_12 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_13 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. в якості відшкодування витрат на поховання; на користь цивільного позивача ОСОБА_14 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та в якості відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника 2270 грн. щомісяця, починаючи з 27.06.2016 і довічно; на користь цивільного позивача ОСОБА_15 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та в якості відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника 2270 грн. щомісяця, починаючи з 27.06.2016 і довічно.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що 25.06.2016 приблизно о 23 год. (більш точний час не встановлено) на ділянці автодороги Ізмаїл-Болград, при в`їзді в м. Болград, керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI HID», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (концентрація у крові етилового спирту 2,9%), чим позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці та допустивши цим порушення вимог п.п. «а» п. 2.9 «Правил дорожнього руху» України, рухаючись з боку с. Оксамитне в напрямку центру м. Болград, з перевищенням встановленої ПДР України швидкістю в межах міста приблизно 70 - 75 км/год., минувавши знак «м. Болград» та рухаючись у темну пору доби сухим дорожнім асфальтованим покриттям по вул. Заводська в м. Болград, на якій організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, напрямки якого розділені суцільною лінією дорожньої розмітки, за відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не врахував дорожню обстановку, на закругленій ділянці дороги, навпроти будівлі №171, що належить КПП «Болградське управління експлуатації газового господарства», виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI 80», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_16 , що рухався у зустрічному напрямку, в наслідок чого водій ОСОБА_16 та пасажир ОСОБА_17 отримали тяжкі тілесні ушкодження від яких у реанімаційному відділенні КУ «Болградська ЦРЛ» 26.06.2016 настала смерть ОСОБА_16 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 смерть ОСОБА_17 .
Таким чином, ОСОБА_9 допустив порушення наступних вимог ПДР України, а саме: п.п. 1.2 та 1.5, п.п «б» п.2.3, п.п «а,б» п.2.9, п.п. 11.3., 12.1., 12.3., 12.4 та 13.3.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що не погоджується з вироком за наступних підстав:

- судом першої інстанції, не взято до уваги той факт, що відповідно до п. 5 висновку судово медичного експерта Болградського відділення СМЕ, при своєчасному якісному наданні медичної допомоги потерпілий ОСОБА_17 міг би залишитись живим;

- судом першої інстанції порушено вимоги ст. 410 КПК України, оскільки судом не було задоволені клопотання сторони захисту про проведення необхідних експертиз, які могли вплинути на кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_9 злочину, що свідчить про неповноту судового розгляду, в тому числі, не встановлено швидкість руху автомобілю «Ауді» під керуванням потерпілого ОСОБА_17 ; на противагу висновку трасологічної експертизи, яка не дала відповіді щодо куту входу і виходу транспортних засобів до та після ДТП;

- судом не з`ясовані обставини справності гальмівної системи автомобілю ОСОБА_9 , оскільки згідно з наданими ним поясненнями, у момент натискання на гальма, з метою уникнення ДТП, він відчув хлопок знизу, до зіткнення, після чого трапилось зіткнення і він втратив свідомість. При цьому, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що за кілька годин до ДТП ОСОБА_9 проводив ремонтні роботи на своєму автомобілі;

- слідчий СУ ГУНП України в Одеській області ОСОБА_20 , був неповноваженою особою яка мала право проводити розслідування у кримінальному провадженні у зв`язку з чим сторона захисту не згодна з належністю і допустимістю деяких письмових доказів, які були надані стороною обвинувачення у судовому розгляді;

- відповідно до ухвали Болградського районного суду Одеської області від 25.01.2018 р. підготовче судове засідання, про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу, було проведено без участі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , що істотно порушує вимоги КПК;

- з наявних матеріалів провадження вбачається, що місце вчинення злочину не встановлено, а відповідно, вихідні дані, які надавались слідчим експертові для проведення автотехнічної експертизи є невірними і привели експерта до неправильних висновків.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції за умови, що при дослідженні таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпілі та їх представник не з`явились, однак від них та їх представника надійшло клопотання, відповідно до якого вони просили здійснювати судовий розгляд апеляційної скарги захисника за їх відсутності та врахувати обставини, встановлені судом першої інстанції, неодноразові зміни обвинуваченим своїх показань щодо фактичних обставин провадження, фальсифікацію захисником ОСОБА_21 доказів у провадженні, наявність ще однієї постанови суду першої інстанції від 29.01.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_9 за вчинення повторно, через сорок днів після постановлення оскаржуваного вироку, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, потерпіли просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника та вирок суду від 31.10.2019 залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 судові засідання суду апеляційної інстанції жодного разу не з`явився, від захисника надходили клопотання про відкладення судового розгляду двічі у зв`язку з хворобою, про що надані довідки з лікарні. В судове засідання, призначене на 18.02.2021 обвинувачений викликався судовою повісткою, однак остання повернулась у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, яка також зазначена як адреса його проживання в заявах захисника про відкладення. При цьому, захисник ОСОБА_8 пояснив, що обвинувачений освідомлений про дату судового засідання, але знову захворів, про що буде надана довідка у наступному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 403 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що розгляд кримінального провадження можливо здійснити за його відсутності, окрім того його право на захист забезпечене безпосередньою участю захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який не заперечував проти розгляду провадження за відсутності обвинуваченого, однак заперечував проти апеляційної скарги захисника, а також думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , не зважаючи не невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, зокрема покази свідків, отриманих безпосередньо під час судового розгляду, а саме:

- свідок ОСОБА_22 у суді першої інстанції пояснив, що 25.06.2016 пізнього вечора, до полуночі, він рухався автодорогою Ізмаїл-Болград. Біля колишнього табору відпочинку «Мрія», побачив автомобіль Хюндай, що рухався попереду нього у попутному напрямку. Дорогою до міста Болград водій автомобілю Хюндай, рухаючись з підвищеної швидкістю, неодноразово (3-4 рази) створював аварійні ситуації, під час яких невмотивовано різко змінював рух напрямку, виїжджав на зустрічну смугу руху, ледве не стикаючись з зустрічними автомобілями. При цьому це не було викликано будь якими дорожніми умовами, ям на дорозі не було. Ці обставини змусили свідка, звернутись за допомогою телефонного зв`язку до Болградського відділу поліції він набрав номер «102» і повідомив про дивну поведінку водія «Хюндай», припустивши, що він у стані алкогольного сп`яніння, оскільки обігнати його він, боявся, рухаючись за ним на швидкості приблизно 70км/год разів зо три «Хюндай» змусив зустрічні транспортні засоби змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення з ним, одна фура навіть виїхала на узбіччя. Взагалі автомобілів було мало. На під`їзду до міста Болград свідок, рухався зі швидкістю біля 70 км/год, перебуваючи увесь час на зв`язку з черговим «102», повідомляючи дорожню обстановку, але автомобіль Хюндай значно підвищив швидкість свого руху та відірвався він нього, хоча вже перебував у зоні дії знаку обмеження швидкості руху до 60 км/год у місті, і, оскільки попереду було закруглення дороги, свідок, не побачив сам момент ДТП, під`їхавши до нього, він побачив поряд поліцейський автомобіль. Ніякого мопеда він, не бачив (т. 1 а.п. 190-192).

- свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які на момент ДТП були працівниками поліції, дали в суд ідентичні показання з приводу того, що вони несли службу з охорони порядку на автодорозі Ізмаїл-Болград в межах м. Болград. Перебували у службовому автомобілі майже біля дорожнього знаку «Болград», звідки добре видно газове господарство і дорогу біля нього місце, де сталося ДТП. Вони розташувалися в напрямку м. Ізмаїл, коли біля 23-ї години їм зателефонував черговий і повідомив, що до них з боку м. Ізмаїл, майже вже наближається, під`їжджає автомобіль - мікроавтобус, водій якого дивно його веде, змінює без видимих причин напрямок руху, «віхляє», і за ним слідує водій в а/м «ВАЗ», який і повідомив про незвичайну дорожню обстановку. Вони завели двигун службового автомобіля, в якому знаходилися, і почали розгін, вирулюючи з узбіччя, але повз них проїхав автомобіль «Ауді», і вони рушили за ним. Приблизно за 100 метрів попереду свідків, в напрямку їх руху, на дорозі, вони побачили зіткнення, але оскільки було темно, то бачили спалахи автомобільних фар, і зрозуміли, що там сталося. Під`їхавши до місця ДТП, вони побачили на своїй смузі руху пошкоджений автомобіль «Ауді», а в кущах, «носом» вниз, на узбіччі, в напрямку з дорожнього покриття на узбіччя «бус» білого кольору. Надали допомогу постраждалим, викликали швидку допомогу, водія «Ауді» витаскували через пасажирські дверцята. При цьому, свідок ОСОБА_23 повідомив, що він витаскував водія « ОСОБА_25 », оскільки це авто почало горіти, а водій лежав тулубом на руках на кермі, неначе спав, від нього йшов сильний запах алкоголю, після того, як ОСОБА_23 його витащив, відтащив від місця ДТП і поклав на землю, подивився зіниці вони рухалися, водій, на його думку, просто спав, бо був дуже п`яний він, свідок, маючи досвід роботи в міліції, розуміється на таких речах.

Обидва свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 стверджували, що винуватець тієї ДТП водій «Хюндай», інших автомобілів на дорозі не було, ям й інших перешкод також, а/м «Ауді» не змінювало напрямок руху, рухалася впевнено, мопеду точно не було, бо, якщо б він там був вони б його побачили, бо дорога просмтаривается далеченько, біля газового господарства, навпроти якого сталося зіткнення, є освітлення, доволі яскраве, але на значній відставні від дороги, назустріч їхнього автомобіля точно мопедів не їхало, водій ВАЗ, який під`їхав одночасно з ними до місця ДТП, але з протилежного боку рухався слідом за «бусом», також повідомив, що зустрічного транспортного засобу не бачив, бо було вже дуже пізно, руху на дорозі майже не було ( т. 1 а.п. 158-165).

Окрім того, судом першої інстанції досліджені письмові докази, якими підтверджується вина ОСОБА_9 в інкримінованому йому діянні та їм надана належна правова оцінка, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.06.2016, схема місця ДТП з доданою фототаблицею і диском з фотофіксацією огляду місця ДТП (т. 1 а.п. 212-220);
-висновок судово-медичної експертизи №84 від 22.07.2016, відповідно до якої внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного шоку, у зв`язку з поєднаною травмою тіла, у вигляді переломів кісток скелету і ушкодженнями внутрішніх органів. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_16 26.06.2016 о 02.10 годині у лікувальному закладі (т. 2 а.п. 24-27);
-висновок судово-медичної експертизи №85 від 24.07.2016, відповідно до якої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді вираженого недокрів`я внутрішніх органів, у зв`язку з поєднаною тупою травмою тіла, у вигляді переломів ребер і ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалось масивною внутрішньою крововтратою. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті 27.06.2016 о 17.10 годині у лікувальному закладі (т. 2 а.п. 31-35);
-акт судово-медичного дослідження №2863 від 02.07.2016, відповідно до якого концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_9 після доставлення його у Болградську лікарню відразу після ДТП становила 2,49%0, що відповідає стану середнього ступеню алкогольного сп`яніння у відповідності до Методичних рекомендацій лабораторної діагностики алкогольного сп`яніння у живих осіб від 1984 року, і супроводжується значними порушеннями процесів мислення, критичної здібності, уваги, різкого посилення або перекручення ефектів, порушення руху, розладів з боку серцево-судинної системи, і що становить майже 2,5%0, з якого настає тяжка ступень алкогольного сп`яніння, і з якої може наставати також смерть особи (т. 1 а.п. 48);
-висновок судової авто-технічної експертизи №5010 від 25.04.2017, відповідно до якого у вказаній дорожньо-транспортній ситуації, у загальному випадку, дії водія автомобіля Хундай регламентувалися вимогами пунктів 1.2., 13.3., 11.3. ПДР в частині необхідності руху по «своїй» правій стороні проїзної частини перед роз`їздом з зустрічним автомобілем Ауді. Загалом, технічна можливість запобігання ДТП водієм автомобіля «Хундай» забезпечувалася виконанням ним вимог даних пунктів ПДР - рухом по правій стороні проїзній частини, без виїзду на смугу зустрічного руху (на смугу руху автомобіля) Ауді. Водій автомобілю Ауді перебував в аварійній ситуації, не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем Хундай. Дії водія автомобіля Хундай - виїзд на смугу зустрічного руху, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП зіткненням автомобілів. (т. 2 а.п. 63-64);
-висновок судової авто-технічної експертизи №3790 від 31.10.2016 та фототаблиці до неї, відповідно до якої ходова частина автомобілю обвинуваченого ОСОБА_9 до ДТП не мала несправностей (т.2 а.п. 4-7);
-висновок судової авто-технічної експертизи №31 від 31.10.2016 , відповідно до якої ходова частина та робоча гальмова система автомобілю Ауді не мали несправностей (т.2 а.с.10-12);
-висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №3789 від 31.10.2016 про дослідження обставин зіткнення автомобілів Хундай та Ауді, відповідно до якої місце зіткнення автомобілів розташоване на правій, по ходу руху автомобілю Ауді смуги проїжджої частини. Визначити більш точне розташування автомобілів відносно границь проїжджої частини і повздовжньої осі дороги на момент їх зіткнення експертним шляхом не представляється можливим внаслідок відсутності слідів гальмування (т. 2 а.п. 16-17).
З огляду на безпосереднє дослідження у суді першої інстанції доказів, наданих в ході судового розгляду, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставини кримінального провадження, яким надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та рішення відносно ОСОБА_9 прийняте відповідного до вимог діючого КПК України.

При цьому, колегія судів вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Натомість, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисником ОСОБА_8 в апеляційній скарзі порушувалось питання щодо повторного дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Як вбачається із апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , а також судового засідання, яке відбувалось 18.02.2021 порушував питання щодо призначення комісійної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_17 з метою встановлення причин смерті, оскільки відповідно до п. 5 висновку ОСОБА_26 , при своєчасному наданні медичної допомоги, потерпілий міг би залишитись живим. Окрім того, захисник просив провести додаткові експертизи з метою встановлення швидкості автомобілю Ауді, а також підтвердження несправностей гальмівної системи автомобілю Хундай незадовго до ДТП, що на думку захисника може істотно вплинути кваліфікацію дій ОСОБА_9 .

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Водночас, посилання захисника на порушення судом першої інстанції вимог КПК України через відмову в задоволенні клопотання про повторне проведення судових експертиз є необґрунтованими та також знайшли своє аргументоване відображення в мотивувальній частині вироку.

Так, судом першої інстанції достатньо мотивована відмова у проведені експертиз, заявлених захисником, в тому числі суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений та сторона захисту протягом судового розгляду кримінального провадження декілька разів змінювала версію щодо можливих причин скоєння ДТП. При цьому, майже наприкінці судового засідання з`явилася версія, що автомобіль ОСОБА_9 був пошкоджений, оскільки він, будучи на дні народження, на березі, перед поїздкою, яка закінчилася ДТП, замінював гальмівний шланг, проте будь-якими доказами таке ушкодження в суді першої інстанції підтверджено не було. В ході досудового розслідування обвинуваченим і його захисником не заявлялися зазначені обставини, а клопотання щодо проведення експертизи технічного стану автомобіля обвинуваченого було заявлено захисником вже у кінці судового розгляду кримінального провадження, та було відхилене, враховуючи думку прокурора і потерпілих, оскільки автомобіль згорів, і якби й було в нього таке пошкодження, по-перше, обвинувачений би не чекав три роки, щоб про нього повідомити, а по-друге, після пожежі надати висновок про суттєві пошкодження авто, який цілком нормально пересувався до ДТП під керуванням водія своїм ходом встановити неможливо, і це розуміє й захисник, який у клопотанні просив відновити спочатку автомобіль перед експертним дослідженням, проте, в такому разі, то вже буде інший, відновлений автомобіль. Крім того, така експертиза була проведена 31.10.2016, і згідно її висновку та фототаблиці до неї, - авто обвинуваченого ОСОБА_9 до ДТП не мало несправностей (т. 2 а.п. 4-7). З цієї причини судом відхилене клопотання захисника про проведення автотехнічної експертизи, яка вже була проведена в ході досудового розслідування, та висновки якої не оскаржені ані обвинуваченим, ані його захисником, який був у обвинуваченого в ході досудового розслідування, тобто, обвинувачений користувався належною правовою допомогою.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №3790 від 31.10.2016: «1,2 До моменту ДТП рульове керування автомобілю Хундай, його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови, відведення автомобілю у бік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. Внаслідок знищення в результаті пожежі значного ряду деталей, що визначають працездатність гальмівної системи, вирішити питання про справність робочої гальмівної системи автомобіля в цілому на момент ДТП, експертним шляхом не представляється можливим».
Тобто, відповідно до вказаного Висновку, щодо справності ходової частини автомобілю та пояснень свідка ОСОБА_22 , автомобіль Хюндай, рухався з підвищеною швидкістю, неодноразово (3-4 рази) створював аварійні ситуації, під час яких невмотивовано різко змінював рух напрямку, виїжджав на зустрічну смугу руху, ледве не стикаючись з зустрічними автомобілями. При цьому це не було викликано будь якими дорожніми умовами, ям на дорозі не було. Зазначене ще раз підтверджує, що ОСОБА_9 будучи в середньому стані алкогольного сп`яніння не контролював рух свого транспортного засобу, а зважаючи на те, що відповідно до схеми з місця ДТП з доданою фототаблицею відсутні сліди гальмування, не виключається версія того, що останній заснув за кермом. При цьому, версія сторони захисту з приводу раптового з`явлення на шляху руху ОСОБА_9 мопеду, який виїжджав з боку газового господарства, спростована допитами свідків у суді першої інстанції.
Зважаючи на що, апеляційний суд приходить до переконання, що захисником та обвинуваченим обрана така позиція захисту з огляду на те, що у висновку експерта №3790 від 31.10.2016 не було надано відповіді на запитання щодо справності гальмівної системи, та зазначена позиція виникла вже під час судового розгляду кримінального провадження та про такі обставини обвинуваченим та захисником з метою перевірки в ході досудового розслідування не повідомлялось.
Клопотання захисника ОСОБА_8 щодо необхідності призначення в суді апеляційної інстанції експертизи з огляду на відсутність відомостей щодо куту входу та виходу транспортних засобів до та після ДТП, з огляду на що не можливо встановити точне місце ДТП, апеляційний суд також вважає не аргументованими.

Так, відповідно до дослідженого в судовому засіданні висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №3789 від 31.10.2016 про дослідження обставин зіткнення автомобілів Хундай та Ауді, відповідно до якої місце зіткнення автомобілів розташоване на правій, по ходу руху автомобілю Ауді смуги проїжджої частини. При цьому, в дослідницькій частині Висновку по другому питанню зазначено: «розташування подряпин дорожнього покриття вказує на місце зіткнення транспортних засобів», а «Визначити більш точне розташування автомобілів відносно границь проїжджої частини і повздовжньої осі дороги на момент їх зіткнення експертним шляхом не представляється можливим внаслідок відсутності слідів гальмування». Тобто, зазначеним висновком встановлене конкретне місце ДТП, що оспорює захисник, не зважаючи на встановлені проведеним дослідженням обставини з огляду на матеріали провадження.
Окрім того, з приводу клопотання захисника щодо призначення комісійної експертизи трупу ОСОБА_17 , що його смерть не є наслідком ДТП, а є наслідком неналежної медичної допомоги, суд першої інстанції також достатньо мотивував відмову у призначення такої експертизи, посилаючись на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №85 від 24.07.2016 тілесні ушкодження, вказані в п. 2 висновку могли виникнути при ДТП незадовго до госпіталізації та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_17 та були причиною протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки за відсутності цієї ДТП вони не отримали б травм.

З даними висновками погоджується й апеляційний суд та звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що стороною захисту заявлялось таке клопотання під час досудового розслідування, хоча висновок експерта був складений 24.07.2016, а обвинувальний акт до суду направлений 30.11.2017.

Окрім того, відповідно до ст. 337 КПК України: судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею; під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи; з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Водночас, судом першої інстанції було проведено судовий розгляд відносно ОСОБА_9 в межах висунутого йому обвинувачення, відповідно до обвинувального акту. При цьому, під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення, та не висував додаткового обвинувачення, а матеріали провадження та апеляційної скарги не містять відомостей, що стороною захисту порушувалось питання щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно медичних працівників щодо невчасного надання допомоги ОСОБА_17 , тому ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не може бути прийняте рішення відносно особи, якій обвинувачення не пред`явлене.
Більш того, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції з приводу відмови у задоволенні вище зазначених клопотань, та вважає, що вони лише вказують на позицію захисту, яка протягом досудового розслідування неодноразово змінювалась: від версії, що ОСОБА_9 керував технічно справним автомобілем, та зустрічний автомобіль засвітив його світлом фар (вихідні дані, використані під час проведення судової авто-технічної експертизи №5010 від 25.04.2017 (т. 2 а.п. 63-зворотня сторона), до виїзду на його смугу руху мопеду, а в подальшому несправності гальмівної системи, про яке під час досудового розслідування останній не повідомляв.

В свою чергу, суд першої інстанції також зазначив про те, що представник потерпілих адвокат ОСОБА_27 у судовому засіданні суду першої інстанції з даного приводу стверджував, що в ході досудового розслідування захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_21 вчинялися дії з фальсифікації доказів, підбурювання свідків до надання правоохоронним органам і суду неправдивих свідчень, але в ході судового засідання судом першої інстанції перевірені ці відомості, свідки, пояснення яких розходилися, на твердження сторони захисту, з поясненнями у судовому засіданні, стверджували, що вони юридично неграмотні, довіряли адвокату, підписували усе, що він пропонував, у судовому засіданні сказали правду.

Зазначені обставини у своїй сукупності не оспорюють фактів проведених судових експертиз, їх допустимість та достовірність, а заявлення клопотання стороною захисту щодо додаткового проведення таких експертиз суд апеляційної інстанції розцінює як намагання затягнути хід розгляду кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів констатує, що й суд першої інстанції цілком обґрунтовано мотивував відмову захисникові у задоволенні вище вказаних клопотань, водночас самим захисником аргументовано не доведено в суді апеляційної інстанції про здійснення судового розгляду з порушенням, не повно, або встановлення недопустимості доказів, які необхідно перевірити експертним шляхом.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
Таким чином, на думку апеляційного суду суд першої інстанції дотримався вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторони обвинувачення розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Зважаючи на що, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту є необґрунтованими, не підлягають задоволенню, а захисником не доведено, що суд першої інстанції дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження не повністю або з порушеннями, оскільки ним такі обставини були досліджені повністю та їм надана належна оцінка в мотивувальній частині вироку.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу відсутності повноважень у слідчого СУГУНП в Одеській області ОСОБА_28 , оскільки матеріали провадження не містять відомостей про доручення проведення досудового розслідування цьому слідчому є голослівними, оскільки матеріали провадження містять постанову заступника прокурора Одеської області ОСОБА_29 від 21.07.2016 про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000340 від 26.06.2016 в.о. начальника СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_30 (т. 1 а.п. 207-208).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Водночас, з урахуванням зазначеної норми та відповідно до наявного Витягу з ЄРДР 0000340 від 26.06.2016, сформованого 01.08.2016 (т. 1 а.п. 209) у графі «слідчий» зазначено слідчого ОСОБА_28 , що вказує на наявність у останнього повноважень на проведення досудового розслідування. Водночас необхідність наявності постанови начальника слідчого відділу (управління) про призначення слідчого у кримінальному провадженні, на відсутність якої посилається захисник, але відсутність відомостей про такого слідчого в ЄРДР, як особи уповноваженої на проведення досудового розслідування не дають повноваження останньому на проведення такого розслідування.

Тобто, наявність відомостей про слідчого ОСОБА_28 у витягу з кримінального провадження №0000340 від 26.06.2016 вказують на законність проведеннями досудового розслідування та відсутність підстав вважати отримані ним докази у кримінальному провадженні як недопустимими.

Доводи захисника щодо з приводу того, що ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 25.01.2018 підготовче судове засідання, про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу, було проведено без участі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , що істотно порушує вимоги КПК є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до журналу судових засідань від 25.01.2018 під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував проти проведення підготовчого засідання за відсутності захисника, а також не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Окрім того, злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_9 відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України не передбачає обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні.

Посилання захисника з приводу не встановлення місця вчинення ДТП є також голослівними, оскільки воно встановлене відповідно до протоколу огляду місця події від 25.06.2016, в подальшому уточнене постановою ст. слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_31 (т. 2 а.п. 212) з огляду на те, що в первинному протоколі огляду зазначено про місце ДТП навпроти будівлі КПП «Болградське управління експлуатація господарства, без зазначення точної адреси вказаної будівлі.

Беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції проведено детальний аналіз усіх наявних доказів, долучених до кримінального провадження, їм надана належна правова оцінка та зазначено, які саме докази судом взято до уваги, а які докази оцінено критично, та на яких підставах. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_9 має відбувати реально, суд правильно врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до тяжких, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчинення, роль обвинуваченого у вчиненому злочині, його позицію під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність покаяння та допомоги потерпілим.
Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано врахував постанову Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2016, якою ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за керування тим же автомобілем марки Хюндай у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки вказане характеризує його особу як таку, що схильна до керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, знаючи, що за вказаним рішенням його позбавлено права керування транспортним засобом строком на один рік, знову сів за кермо автомобілю у стані алкогольного сп`яніння, чим спричинив ДТП, від якої загинуло дві людини.

Водночас, під час апеляційного розгляду скарги захисника, встановлено, що незадовго після проголошення оскаржуваного вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 29.01.2020 постановою Київського районного суду м. Одеси був визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Зазначені обставини ще раз підтверджують висновки суду першої інстанції щодо характеристики особи, яка не зважаючи на притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння ДТП, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знову сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння, та відносно нього можливо застосувати лише покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначена ОСОБА_9 міра покарання у виді 10 років позбавлення волі, буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 норм кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 відсутні.
Одночасно судова колегія вважає, що у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого ОСОБА_9 в судове засідання суду апеляційної інстанції та набранням вироку суду першої інстанції законної сили 18.02.2021, відбування покарання ОСОБА_9 слід відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 408, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 31.10.2019 року, яким ОСОБА_9 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України змінити.
Пункт 2 резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: «Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання».
В іншій частини вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4