Справа № 282/1024/21
Провадження № 1-кс/282/361/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року

смт. Любар

Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, згідно ст. 174 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000182.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити з підстав, викладених у ньому. Крім того вказав, що 30.03.2021 представник власника майна адвокат ОСОБА_3 вже звертався з відповідним клопотанням до Любарського районного суду про зняття арешту з вищезазначеного автомобіля, однак 05.04.2021 слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що слідчий надіслав до суду заяву, у якій просив відмовити у задоволенні данного клопотання, оскільки по арештованому автомобілю планується проведення судово-технічної експертизи з метою з`ясування чи цим автомобілем потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, що призвели до смерті. З моменту розгляду попереднього клопотання пройшло чотири місяці і одинадцять днів, а тому адвокат ОСОБА_3 вважає, що слідчий протягом цього часу мав змогу та зобов`язаний був провести дану експертизу. Саме тому, заявник просить скасувати арешт автомобіля «марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 .

Слідчий у судове засідання на розгляд справи не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності. У задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки по арештованому автомобілю планується проведення ряду слідчих дій, зокрема, проведення впізнання із свідками, які бачили даний автомобіль неподалік від місця ДТП та судових експертиз, зокрема, судово-трасологічну, інженерно-технічну, адже особу водія, який вчинив даний тяжкий злочин наразі не встановлено.

Розглянувши та дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року по справі № 290/630/20 накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen LT35 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_4 та який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 , заборонивши користуватися, розпоряджатися та відчужувати даний транспортний засіб. Арешт накладено на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів.

Як вбачається із змісту ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть,що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).
При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).
Як вбачається з поданої заяви начальника СВ Відділення поліції №1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , останній заперечив щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , оскільки досудове розслідування не завершено, по справі планується проведення ряду слідчих дій, зокрема, проведення впізнання із свідками, які бачили даний автомобіль неподалік від місця ДТП, та судових експертиз, зокрема, судово-трасологічну, інженерно-технічну.

Враховуючи правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, ту обставину, що достовірних чи допустимих доказів, відповідно до яких вказаний арешт потрібно скасувати, в матеріалах справи немає, приходжу до висновку про відсутність підстав для скасування арешту на зазначений в клопотанні автомобіль.

Відтак, приходжу до висновку, що на даний час у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309, 369-371 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання представника власника арештованого майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна згідно ст. 174 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1