ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/148/21 Номер провадження 11-кп/814/778/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000267, за апеляційною скаргою прокурора заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), раніше судимого 11.12.2020 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 та цим вироком, шляхом повного складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 10 днів.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 23.11.2020 близько 16 год. 00 хв. з метою вчинення крадіжки чужого майна прибув до приміщення КП «Гребінківський ККП», що розташоване за адресою: вул. Євгена Гребінки, буд. 100, м. Гребінка, Полтавської області.

ОСОБА_7 заховався в актовому залі, де став чекати доки працівники даної установи покинуть приміщення після закінчення робочого дня. Після цього, обвинувачений, дочекавшись закриття установи, близько 18 год. вийшов з актового залу, та, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, умисно та протиправно, шляхом пошкодження дерев`яних дверей проник до приміщення кабінету бухгалтерії, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 3 000 грн. 00 коп., мобільний телефон марки «TWOE (2E)» моделі «S180», вартість якого відповідно до висновку експерта № 103 від 19.01.2021 становить 173 грн. 33 коп., а також мобільний телефон марки «Samsung» моделі «S8530 Wave II», вартість якого відповідно до висновку експерта № 151 від 22.01.2021 становить 830 грн. 11 коп., належні потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 4 003 грн. 44 коп. Після цього, ОСОБА_7 разом з викраденим майном та грошовими коштами покинув місце вчиненого злочину через кватирку актового залу КП «Гребінківський ККП» та розпорядився ним на власний розсуд, чим самим довів злочин до кінця.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020, яким призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Вказує, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та після визначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, фактично змінив попередній вирок суду, за яким ОСОБА_7 мав відбувати покарання у виді громадських робіт реально, що не допускається.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану державним обвинувачем апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Обвинувачений ОСОБА_7 висловив думку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги прокурора та не заперечував проти її задоволення.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України, детально наведені у вироку та учасниками провадження не оспорюються.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Оскаржуваним вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 31.03.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 та за цим вироком шляхом повного складання призначених покарань призначено покарання ОСОБА_7 у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) днів позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік з покладення обов`язків, визначених у ст. 76 КК України.

Вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не врахував положення ст. 70 КК України та абз. 2 п .23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами) в разі, коли особа засуджується до покарання, що належить відбувати реально, а за іншим вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

У порушення зазначених вимог закону, суд, після призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів та застосувавши положення ст. 75 КК України, своїм рішенням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, фактично звільнив його від відбування покарання за попереднім вироком, відповідно до якого обвинувачений мав відбувати покарання у виді громадських робіт реально. Однак, за змістом ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, оскільки ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, яке належить відбувати реально, даний факт виключає можливість призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням принципів поглинення, часткового чи повного складання покарань, оскільки в цьому випадку кожен вирок повинен виконуватися самостійно.

У зв`язку із наведеним, доводи прокурора про необхідність скасування вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, зокрема засудженими.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду Українивід 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину судимості не мав, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, на утриманні має неповнолітнього сина, свою вину визнав, збитки не відшкодував.

Також колегія суддів враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 це щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання, суд апеляційної інстанції також враховує досудову доповідь «Центру пробації» відповідно до якої ОСОБА_7 не становить високої небезпеки для суспільства та вважає можливим його виправлення без реального відбування покарання у виді позбавлення або обмеження волі на певний строк.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення даного кримінального правопорушення. Водночас вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 щодо ОСОБА_7 підлягає до самостійного виконання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4