Справа № 930/2417/20
Провадження №11-кп/801/895/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.06.2020 за №0000233, якою задоволено клопотання прокурора, продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 15.08.2021 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Мухівці Немирівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Немирівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 26.10.2020 року призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Немирівського районного суду Вінницької області від 27.04.21 відносно ОСОБА_6 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, вказаний строк закінчується 25.06.2021 року о 13:10 год.

17.06.2021 прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , в судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, розуміючи невідворотність та суворість покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім цього, обвинуваченому ОСОБА_6 відомо місце проживання потерпілої у даному кримінальному провадженні, яка являється малолітньою, що дає підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може незаконно впливати на неї чи членів її сім`ї, щодо дачі ними неправдивих показань.

Вважає, що у вказаному кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: - п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_6 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та передбачену за його вчинення кримінальну відповідальність, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності; - п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків і потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні щодо дачі ними неправдивих показів; - п. 4 ч. ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявок до слідчого, прокурора чи суду, кримінального провадження; залежно від стадії; - п. 5 ч. ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_6 зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_5 та його підзахисний ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, просили обрати запобіжний захід більш м`який не пов`язаний з утриманням під вартою.

Ухвалою Немирівського суду Вінницької області від 17.06.2021 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено раніше обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мухівці Вінницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 серпня 2021 року 13:10 год.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 17.06.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити раніше обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 до 06:00 години за вказаною домашньою адресою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки зазначені прокурором обставини, які нічим не підтвердженні, не вказують на неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходжу ніж тримання під вартою. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, раніше не судимий, в межах даного кримінального провадження в розшуку не перебував, зобов`язується з`являтися в судові засідання, тривалий час перебуває під вартою, в межах даного кримінального провадження допитано усіх свідків та потерпілу. Вважає, що наявність ризиків на які вказує прокурор, ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження

В судове засідання адвокат ОСОБА_5 не прибув, в прохальній частині апеляційної скарги просив судовий розгляд провести за його відсутності, про що ним було погоджено з підзахисним ОСОБА_6 .

Також захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_6 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді.
Прокурор Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не прибув. На адресу суду надійшла заява прокурора про здійснення вказаного апеляційного провадження у його відсутність, у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах, у задоволенні апеляційної скарги захисника просив відмовити, оскільки ухвала Немирівського районного суду від 17.06.2021 є законною та обґрунтованою. Зазначив, що інші запобіжні заходи не зможуть сприяти завданням кримінального провадження та забезпечити належної поведінки ОСОБА_6 .

Враховуючи подані учасниками провадження клопотання про розгляд справи у їх відсутність, а також неприбуття їх на апеляційний розгляд, апеляційний суд, з урахуванням положень ч.1 ст.406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно положення ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 15.08.2021 р., 13:10 години, суд першої інстанції враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , за відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дійшов до висновку про доцільність продовження дії обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, і ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання на території Вінницької області з матір`ю, про що зазначив захисник у своїй апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, проте це не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказана обставина не має такого ступеню довіри, яка може бути врахована судом, як така, що має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є таким, що спростовує встановлені судом ризики.
На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

В даному випадку продовження щодо ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом першої інстанції щодо висловленої в судовому засіданні позиції як обвинуваченого, так і захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
Також апеляційний суд враховує те, що згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій відносно малолітньої особи, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також даними про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, відсутність постійного місця роботи та відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_6 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 17 червня 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4