ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2021 року в кримінальному провадженні №0000223 по обвинуваченню: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , гр. України, не судимого, на час вчинення кримінального правопорушення працював на посаді старшого оперуповноваженого відділу УСБУ в Чернівецькій області, розлученого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , гр. України, не судимого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, є фізичною особою-підприємцем, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Садгірського районнного суду м.Чернівців від 27.04.2021року ОСОБА_6 і ОСОБА_9 визнано винуватими в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України і призначено покарання:

ОСОБА_6 за ст.190 ч.2 КК України 2 роки обмеження волі;

ОСОБА_9 за ст.190 ч.2 КК України призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1700,00 грн.

До набрання вироку законної сили обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. ЄУНСС 726/2228/19 провадження №11кп/822/237/21 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10 .
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь держави понесені судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1256,08 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи працівником Служби безпеки України, маючи звання «старшого лейтенанта», відповідно до наказу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області № 7-ОС, обіймаючи впродовж часу з 12.01.2018 р. до 17.04.2019 р. посаду старшого оперуповноваженого відділу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які посягають на економічні відносини власності, тобто на володіння, користування і розпорядження особою своїм майном на власний розсуд, яке є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права чи обмежений у його здійсненні, їх негативні наслідки щодо позбавлення особи можливості на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, свідомо посягаючи на чужу власність, на яку не має ніякого права, передбачаючи спричинення майнової шкоди і бажаючи завдати таку шкоду, з корисливих мотивів та мети, із спонукань незаконно збагатитись самому та збагатити інших осіб за рахунок чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_9 , шляхом обману ОСОБА_8 та зловживання його довірою, заволоділи належними останньому грошовими коштами в сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133 500 гривень, при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_9 , будучи раніше між собою знайомими, у тому числі обізнаними про зайняття ОСОБА_8 діяльністю, пов`язаною з безготівковими операціями із реалізації товарів за допомогою торгівельних майданчиків інших країн, домовились про подальше незаконне заволодіння належними останньому грошовими коштами, за, нібито, вирішення питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності та невжиття ними заходів, спрямованих на відшкодування завданих останнім матеріальних збитків, у зв`язку із виконанням ними, як, начебто, працівниками Державного бюро розслідувань, а надалі, нібито, працівниками підрозділу при Службі безпеки України, якими відповідно вони не являлись, доручення Сполучених Штатів Америки, що надійшло в межах відповідного міжнародного співробітництва, про встановлення осіб, які здійснюють безготівкові операції щодо продажу віртуальних товарів через електронні торгівельні майданчики Сполучених Штатів Америки з подальшим переведенням (конвертуванням) коштів у готівку на території України, що завдало, серед інших осіб діями ОСОБА_8 , шкоди на суму близько 130 000 доларів США.
Зокрема, 30.03.2019 р., близько 15 години, ОСОБА_6 , діючи умисно, з наведених вище корисливих мотивів та мети, на виконання спільної із ОСОБА_9 домовленості, завчасно узгодивши під час телефонної розмови місце, прибув до місця проживання ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 .
У ході їх розмови, яка відбулась на вулиці поблизу будинку, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 неправдиву інформацію, зокрема, недостовірно відрекомендував себе, як працівника Держаного бюро розслідувань, а також повідомив неправдиву інформацію про надходження до вказаного бюро розслідувань в межах міжнародного співробітництва доручення компетентних органів Сполучених Штатів Америки з приводу встановлення ряду осіб, серед котрих є ОСОБА_8 , які здійснюють безготівкові операції щодо продажу віртуальних товарів через електроні торгівельні майданчики Сполучених Штатів Америки з подальшим переведенням (конвертуванням) грошових коштів у готівку на території України, що завдало Сполученим Штатам Америки шкоди, серед інших осіб і діями ОСОБА_8 , на суму близько 130 000 доларів США, у тому числі вжиття зазначеним бюро розслідувань заходів з метою притягнення встановлених осіб до кримінальної відповідальності та відшкодування останніми завданих матеріальних збитків.
Під час зазначеної розмови ОСОБА_6 , одночасно з наведеними вище обставинами, також повідомив ОСОБА_8 , що його діяльність з приводу безготівкових операцій щодо продажу віртуальних товарів через електронні торгівельні майданчики являється незаконною, відповідно, у його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, за скоєння якого законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, ОСОБА_6 також наголосив ОСОБА_8 , що в разі їх подальшої співпраці, не конкретизуючи про її обставини, він спільно із керівником допоможуть уникнути описаних вище негативних наслідків, тобто кримінальної відповідальності та витрат на відшкодування шкоди.
В свою чергу ОСОБА_8 , сприймаючи сказане ОСОБА_6 за достовірну інформацію, розуміючи, що останній та його керівник справді являються працівниками Державного бюро розслідувань, що діють на підставі відповідного доручення, у зв`язку із міжнародним співробітництвом, а відтак мають реальну можливість впливати на хід і результати виниклої ситуації, зокрема, вжиття або невжиття необхідних заходів щодо встановлення запитуваних в міжнародному дорученні осіб та подальшого відповідного реагування стосовно них, усвідомлюючи можливе притягнення його до відповідальності та інші негативні наслідки, погодився на вищевказану співпрацю.
Після чого, завершуючи розмову, ОСОБА_6 наполіг на наступній їх зустрічі з даного приводу через декілька днів, вже за участі згаданого його керівника.
Надалі, 02.04.2019 р., близько 17 години, попередньо узгодивши у ході телефонної розмови з ОСОБА_6 їх дії, ОСОБА_8 прибув до центрального парку культури і відпочинку імені Т.Г. Шевченка, що по вул. Садовій в м. Чернівці, де зустрівся з останнім та ОСОБА_9 , якого ОСОБА_6 неправдиво відрекомендував, як, нібито, керівника з Державного бюро розслідувань, та між ними у парку відбулась розмова.
В ході цієї розмови ОСОБА_9 підтвердив ОСОБА_8 раніше наголошенні ОСОБА_6 неправдиві відомості, а саме також повідомив йому недостовірну інформацію щодо їх місця роботи, наявності доручення зі Сполучених Штатів Америки, завданих ОСОБА_8 збитків та скоєння останнім правопорушення, передбаченого статтею 361 Кримінального Кодексу України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Відразу після цього, продовжуючи розмову, ОСОБА_9 наголосив ОСОБА_8 , що він спільно із ОСОБА_6 , у разі надання їм грошових коштів в сумі 6 000 на проведення ремонту службового приміщення, не конкретизуючи валюти коштів, допоможуть уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та, відповідно, усіх інших негативних для нього наслідків.
ОСОБА_8 , продовжуючи бути впевненим у достовірності висловленої ОСОБА_9 і ОСОБА_6 інформації, погодився на співпрацю з ними, в тому числі надання їм грошових коштів у вказаній сумі.
Наступного дня, тобто 03.04.2019 р., близько 17 години, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_9 , завчасно узгодивши з ним під час телефонної розмови подальші дії, знову прибув до центрального парку культури і відпочинку імені Т.Г. Шевченка, де, на запитання останнього, повідомив про готовність до розрахунку, тобто передачі озвученої раніше суми грошових коштів, наголосивши про наявність при собі 6 000 гривень. Відразу після почутого, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 , що останній невірно зрозумів умови домовленості та зауважив про необхідність надання грошових коштів в сумі 6 000 доларів США, а не 6 000 гривень, при цьому наголосив про необхідність термінового надання озвученої суми коштів.
Після чого, 08.04.2019 р., упродовж дня, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , в ході неодноразових окремих телефонних розмов з ОСОБА_8 , наполягали на необхідності термінового надання їм грошових коштів, у тому числі повідомили останньому про настання для нього описаних вище негативних наслідків, в разі ненадання цих коштів.
В подальшому, 12.04.2019 р., близько 13 години 45 хвилин, завчасно узгодивши з ОСОБА_6 під час телефонної розмови подальші дії, ОСОБА_8 прибув на перехрестя вулиць Головної та Шкільної в м. Чернівці, де зустрівся із ОСОБА_11 , а через декілька хвилин до них також приєднався ОСОБА_6 та між усіма ними в салоні автомобіля останнього, куди вони сіли, та який продовжував рухатись вулицями поблизу місця зустрічі, відбулась розмова.
Під час розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 вже іншу неправдиву інформацію, а саме вказав, що вони являються працівниками підрозділу при Службі безпеки України, а не Державного бюро розслідувань, як останні зазначали раніше. При цьому, продовжуючи рухатись на автомобілі, ОСОБА_8 під диктовку ОСОБА_6 , за його та ОСОБА_9 наполягань, власноручно написав заяву про конфіденційне співробітництво, після чого вони йому повідомили, що з даного моменту жодних підстав для хвилювань не має, інші працівники правоохоронних органів у зв`язку із цим фактом до нього приходити не будуть, в тому числі задля належного оформлення їх співпраці, відомості про яку категорично заборонили розголошувати, а також наголосили про необхідність подальшого детального інформування їх щодо обумовленого виду діяльності, таким чином, висловленою інформацією та надиктованою і відповідно написаною заявою, створили реальне переконання у достовірності сказаних відомостей та ще більше спонукали останнього до надання їм коштів в якості розрахунку за вирішення згаданого питання і більшої впевненості у вигідності для нього подальшої передачі коштів.
Крім того, за результатами цієї зустрічі, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 домовились про подальшу передачу 5 000 доларів США, а не озвученої раніше суми 6 000 доларів США, тобто зменшили на одну тисячу вказану суму. Водночас, завершуючи їх розмову, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_6 наполягли на потребі термінового надання ОСОБА_8 їм грошових коштів, у тому числі повідомили, що в разі відмови, можливе знищення раніше написаної ним власноручно заяви та, відповідно, подальше настання для нього всіх описаних вище негативних наслідків.
Надалі, 15.04.2019 р., близько 21 години 25 хвилин, завчасно узгодивши подальші дії у ході неодноразових телефонних розмов, які відбувались цього ж дня між ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , до місця проживання останнього, що по АДРЕСА_3 , на транспортному засобі марки і моделі «OpelZafira», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав ОСОБА_9 та між ними в салоні вказаного автомобіля, який був припаркований поблизу будинку № 39 по цій вулиці, відбулась розмова, в той час як ОСОБА_6 очікував ОСОБА_9 , за попередньою їх домовленістю, в іншому обумовленому місці, а саме по пров. Заводського, у м. Чернівці.
Під час вищевказаної розмови та зустрічі, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_9 , в присутності останнього, перерахував наявні при ньому грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 133 500 гривень та за його ж вказівкою поклав їх у полицю для речей (бардачок), яка розташовувалась перед переднім пасажирським сидінням автомобіля, котрим той приїхав. Після цьоого їх розмова закінчилась, і відповідно ОСОБА_8 передав, а ОСОБА_9 особисто для себе і ОСОБА_6 , спільно із останнім, за попередньою змовою, незаконно одержали грошові кошти у вказаній сумі 5 000 доларів США, тобто протиправно, шляхом обману та зловживання довірою, отримали можливість володіти, користуватися та розпоряджатися одержаними від ОСОБА_8 та йому належними грошовими коштами, тим самим довели власні протиправні корисливі мотиви і мету до кінця, спричинивши останньому майнову шкоду у значному розмірі, після чого були затримані працівниками правоохоронних органів.
На цей вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та закрити кримінальне провадження щодо нього за не встановленням достатності доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначав, що в ході судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про визнання окремих доказів недопустимими, а саме: протоколу про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтроль особи від 25.06.2019 року, протоколу про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 25.04.2019 року у зв`язку порушенням правил підслідності, але суд, ухвалюючи в нарадчій кімнаті вирок, не вирішив питання допустимості доказів і не розглянув клопотання захисту з цього приводу.

Також зазначав, що на день внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ст.27 ч.4, ст.368 ч.3 КК України до ЄРДР працівники поліції мали можливість в найкоротший термін встановити, до якого саме правоохоронного органу він має відношення. І оскільки він був на той день працівником УСБУ в Чернівецькій області, розслідування цього кримінального провадження повинно було здійснюватися слідчими органів державного бюро розслідувань. Зазначав, що 16.04.2019 року слідчим винесена постанова про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч.3 ст.368 на ч.2 ст.190 КК України і тільки через місяць після цього прокурором відділу процесуального керівництва винесена постанова про визначення підслідності цього кримінального провадження за територіальним управлінням державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому. Зазначав, що протягом одного місяця і одинадцяти днів досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності. Вказував, що 16.04.2019 року слідчий СУ ГУНП в Чернівецькій області, за погодженням з прокурором, в порушення вимог ст.216 КПК України, повідомив йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України. А те, що він є працівником УСБУ в Чернівецькій області, органу досудового розслідування було відомо ще 15.04.20219 року під час його затримання. А тому вважає, що зібрані органом досудового розслідування докази є недопустимими і не могли бути покладені в основу вироку. Щодо обставин справи вказував, що йому, як співробітнику УСБУ, агент надав інформацію про незаконну діяльність ОСОБА_12 , який незаконно займається виведенням коштів шляхом їх зняття з терміналів банківської системи України, а саме «кардинг». Він звернувся до ОСОБА_9 , який раніше допомагав йому в контррозвідувальній діяльності, і попросив його допомогти зібрати і записати інформацію щодо осіб, які займаються цією діяльністю. Він дійсно познайомив ОСОБА_9 з ОСОБА_13 і представив його як свого керівника. 12.04.2019 року під час зустрічі з ОСОБА_13 в автомобілі останнього він вирішив залучити його до співпраці з СБУ, як агента, і для цього взяв в того розписку про співпрацю. До коштів, вилечних з автомобіля обвинуваченого ОСОБА_9 він відношення немає.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 вирок не оскаржувався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційних вимог та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими доказами, аналіз яких наведено в судовому рішенні. Апелянтом не оспорено правдивість показань потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також зміст інших доказів, якими суд обґрунтував винуватість ОСОБА_6 і аналіз яких наведено у вироку.

А тому колегія суддів, керуючись вимогами ст.404 КПК України, не вбачає підстав повторно наводити в цій ухвалі зміст тих доказів, які судом були досліджені в судовому засіданні та покладені в основу обвинувального вироку, оскільки вони не оспорюються апелянтом.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що зібрані досудовим слідством докази його винуватості є недопустимими, оскільки під час досудового слідства було порушено правила підслідності і зібрані докази органом, який не вправі був здійснювати досудове розслідування в цьому кримінальному провадження, то вони є необґрунтовані.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05 квітня 2019 року ОСОБА_8 звернувся до слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області з заявою про те, що особи на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які представились йому працівниками Державного бюро розслідувань, вимагають у нього гроші в сумі 6000 доларів США за не притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення, начебто, ним кримінального правопорушення у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку. Цю заяву прийняв слідчий ОСОБА_18 (т.1 а.с.8-9).

Згідно витягу, 05.04.2019 року слідчим ОСОБА_18 цього дня було внесено відомості в ЄРДР про кримінальне провадження №0000223 за попередньою кваліфікацією за ст.27.ч.4, ст.368 ч.3 КК України (т.1 а.с.3)..

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

І оскільки ОСОБА_8 звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до слідчого СВ СУ ГУНП в Чернівецькій області, останній зобов`язаний був прийняти цю заяву та внести відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР, незалежно від того, чи підслідне це кримінальне провадження йому.

Отже, на стадії прийняття заяви та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий СВ СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_18 діяв у відповідності до вимог КПК України.

Як вбачається з доручення про проведення досудового розслідування, начальник СВ СУ ГУНП в Чернівецькій області 05.04.2019 року доручив провести досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000223 слідчому ОСОБА_18 (т.1 а.с.4).

З повідомлення про початок розслідування вбачається, що слідчий ОСОБА_18 05.04.2019 року повідомив заступника прокурора Чернівецької області про те, що ним розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000223. В цьому повідомленні коротко також викладена фабула вчиненого кримінального правопорушення, зміст якої співпадає зі змістом заяви ОСОБА_8 (т.1 а.с.6).

З постанови першого заступника прокурора Чернівецької області від 05.04.2019року вбачається, що ним було призначено групу прокурорів в цьому кримінальному провадженні (т.1 а.с.7).

З постанови заступника начальника відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_19 від 16.05.2019 року вбачається, що підслідність кримінального провадження №0000223 ним була визначена за територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим в м. Хмельницькому. (т.1 а.с.191-194).

Відповідно до ч.2 ст.218 КПК України, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Отже, діючим КПК України передбачено право і обов`язок слідчого здійснювати досудове слідство в кримінальному провадженні, яке не віднесене до його компетенції (йому не підслідне), до тих пір, поки прокурор не визначить іншу підслідність.

Згідно ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Оскільки слідчим СУ ГУНП в Чернівецькій області проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000223 у відповідності до вимог ст.ст.214, 218 та інших норм КПК України, відповідно до ст. 86 ч.1 КПК України, зібрані ним докази у цьому провадженні є допустимими доказами.

А тому твердження апелянта про недопустимість доказів, які були зібрані та отримані слідчим СУ ГУНП в Чернівецькій області, є необґрунтованими та суперечать нормам діючого кримінального процесуального законодавства України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не знає, що за гроші були виявлені в автомобілі ОСОБА_9 і він до них непричетний, повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 .

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в суді дав показання, що саме ОСОБА_6 запропонував йому заволодіти коштами ОСОБА_8 в той спосіб, який викладено в обвинуваченні. І на останню зустріч з ОСОБА_8 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 , він поїхав сам тому, щоб останнього не було затримано, в разі непередбачуваних обставин. ОСОБА_6 обіцяв дати йому з тих коштів, якими заволодіють у ОСОБА_8 , 1000 доларів США. А намагались вони заволодіти коштами потерпілого в сумі 6000 доларів США. Раніше він потерпілого не знав і познайомив його з ним ОСОБА_6 , представивши ОСОБА_8 як свого керівника. Всі ці дії він разом з ОСОБА_6 та за ініціативою останнього робили для того, щоб заволодіти коштами ОСОБА_8 , а також у них була мета дізнатися про схему, за якою здійснював свою діяльність потерпілий, щоб в подальшому самим таким чином отримувати прибутки.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні також вказав, що саме ОСОБА_6 першим до нього підійшов, представився представником ДБР України і вказав, що по полінії їх служби з США надійшло доручення від ФБР на встановлення 12 осіб, які займаються «кардингом» і його прізвище є серед тих, що вказані в дорученні. Зазначав, що ті дії, якими займається потерпілий, є злочином і йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна. Тоді ж запропонував йому допомогти уникнути відповідальності, якщо він буде співпрацювати з ними та розповість всю відому йому інформацію та схему його дій. На це він погодився. На слідуючій зустрічі Суховерський познайомив його з ОСОБА_9 , представивши останнього як свого керівника. ОСОБА_9 також говорив йому про його протиправну діяльність та вказував про кримінальну відповідальність. Зазначав, що ОСОБА_9 в блокноті написав цифру 6000 і там же зазначив, що це не ремонт приміщення. Сам він подумав, що це гроші в гривнях і погодився надати їм ці гроші. На наступний день він зустрівся з ОСОБА_9 і сказав, що приніс 6000грн., на що останній заперечив і сказав, що сума була зазначена в доларах США. Зрозумівши, що в нього неправомірно вимагають гроші, він звернувся в поліцію з заявою. 12 квітня 2019 року ОСОБА_6 призначив йому зустріч на зупинці «Боженка» в м. Чернівці, там вони втрьох зустрілись, каталися по місту на автомобілі, в ході спілкування та за вказівкою останніх він написав заяву про співпрацю та пообіцяв дома розписати схему, за якою він працював. 15 квітня 2019 року йому знову зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що заїдуть до нього ввечері. Біля 22 години до нього приїхав ОСОБА_9 і він останньому передав 5000 доларів США, які заздалегідь були помічені працівниками поліції, повідомивши, що більше не міг знайти.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_6 був його підлеглим, доручення з США про перевірку виведення віртуальних коштів з центрального апарату СБУ не надходило і в обвинуваченого ОСОБА_6 не було повноважень для перевірки такої діяльності. Також вказав, що обвинувачений не звертався з рапортом до начальника УСБУ в Чернівецькій області про виявлене кримінальне правопорушення.

А тому посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він діяв з метою документування та виявлення кримінального правопорушення, яке вчиняється іншими особами, є таким, що не відповідає дійсності.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з особою, вирок щодо якого не оскаржено, діючи узгоджено з останнім, шляхом обману та зловживання довірою, намагалися заволодіти коштами потерпілого ОСОБА_8 .

А тому твердження обвинуваченого про непричетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, є необґрунтованим і може свідчити про обраний ним спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Разом з тим, кваліфікуючи дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_20 за ст.190 ч.2 КК України, як закінчений злочин, суд першої інстанції не врахував те, що закінченим злочин за ст.190 КК України є тоді, коли обвинувачений може на свій розсуд розпорядитися майном, яким незаконно заволодів. А оскільки передача коштів обвинуваченим здійснювалась під контролем працівників поліції, після передачі коштів обвинувачені були одразу з затримані, останні не мали реальної можливості розпорядитися коштами, якими незаконно заволоділи. А тому колегія суддів вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати зі ст.190 ч.2 на ч.2 ст.15, ст.190 ч.2 КК України, як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та що завдало значної шкоди потерпілому.

З урахування зміни кваліфікації дій обвинувачених, колегія суддів також вважає необхідним пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 призначене йому покарання.

Крім того, відповідно до вироку суду, суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь держави судові витрати 1256,08 грн. в солідарному порядку.

Разом з тим, відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 р. «Про відшкодування витрати на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням вини та майнового стану кожного із засуджених.

Оскільки суд невірно визначив порядок стягнення судових витрат із засуджених, колегія суддів вважає необхідним змінити вирок в цій частині.

З урахуванням вини обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , їх майнового стану, колегія суддів вважає, що частки по відшкодуванню судових витрат обвинуваченими є рівними - по 50 відсотків, і з кожного з них необхідно стягнути в дохід держави по 628 грн. 04 коп.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку, як про те в своїй скарзі зазначає обвинувачений ОСОБА_6 , немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівців від 27 квітня 2021 року в кримінальному провадженні №0000223 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зі ст.190 ч.2 КК України на ст.15 ч.2, ст.190 ч.2 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ст.15.ч.2, ст.190 ч.2 КК України покарання у виді 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Змінити оскаржуваний вирок в частині стягнення з обвинувачених на користь держави судових витрат.

Стягнути на користь держави з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 судові витрати по 628 грн. 04 коп. з кожного.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя