ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1327/21 Справа № 192/204/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року, про відмову в задоволенні клопотання
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21), засудженого 08 лютого 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
Мотивуючи прийняте рішення, суд, оцінивши в сукупності докази у провадженні, дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 на час розгляду клопотання не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить, виходячи з її змісту, застосувати до нього вимоги статті 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, а висновки суду передчасними. Апелянт указує, що з початку відбуття покарання у виправній колонії працює без вихідних днів та лікарняних, має заохочення, стягнення відсутні, на волі на утриманні у нього є малолітні діти.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2018, яким його засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.
Початок строку відбування покарання 08.02.2018, кінець 08.09.2021.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, за весь період відбування покарання характеризувався, як посередньо, добре так і задовільно, має три заохочення, стягнень немає, працевлаштований, до праці ставиться добре, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», та в роботі самодіяльних організацій, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Судом також враховано, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року вже відмовлялося в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, й наявні матеріали особової справи, не підтверджують особових змін в поведінці засудженого та в його ставленні до праці.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_5 хоча і працевлаштовий, до праці ставиться добре, й не має стягнень, однак за весь час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, й має лише 3 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців. В той час, як засуджений повторно звернувся із заявою про його умовно-досрокове звільнення 03.02.2021, тобто в терміни менший ніж передбачено законом для такого звернення до суду, після винесення ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його заяви.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволені клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4