Справа № 196/394/16-к
№ 1-кп/183/357/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 01 березня 2021 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000042 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, із середньою освітою, не працюючого, судимого: 28.03.2001 року Дніпропетровським обласним судом за п.п. «а», «е», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 143, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 16.03.2015 року умовно-достроково на 6 місяців 11 днів, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в л а:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

18 січня 2016 року близько 17.30 годин ОСОБА_5 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в приміщенні кухні, розташованої в житловому будинку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , належного останньому, де розпивали спиртні напої.

В цей час, в ході сумісного розпиття спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виник конфлікт.

Під час сварки з ОСОБА_10 у ОСОБА_5 виник умисел на умисне позбавлення життя останнього.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , схопив зі столу кухонний ніж та, утримуючи його у правій руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання, підійшов до останнього і клинком вказаного ножа умисно наніс не менше 3 ударів ОСОБА_10 , з яких один удар в область лівої частини шиї, що є життєво важливим органом, спричинивши ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя, а також один удар в область правого передпліччя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правого передпліччя, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та один удар в область лівої кісті, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді різаної рани 4-го пальця лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Але, ОСОБА_10 , боячись за своє життя та здоров`я, вибіг з будинку, покинувши територію вказаного домоволодіння, та одразу ж звернувся за медичною допомогою до медсестри Новостроївського ФАПу ОСОБА_11 , та був в подальшому госпіталізований до КЗ «Царичанської ЦРЛ» ДОР.

Отже, ОСОБА_5 виконані всі дії, які він вважав необхідними для доведення свого умислу на умисне вбивство ОСОБА_10 до кінця, але з причин, які не залежали від його волі злочин не було закінчено.

Згідно висновку експерта № 48 від 09.03.2016 року у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: колото - різаної рани шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени, різаних ран області правого передпліччя та 4-го пальця лівої кисті, які могли бути спричинені при дії гострим плоским предметом, що володіє колючо-ріжучими властивостями, можливо лезом ножа чи об такий. Тілесне ушкодження в вигляді колото - різаної рани шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. Тілесне ушкодження в вигляді різаної рани правого передпліччя має ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а тілесне ушкодження в вигляді різаної рани 4-го пальця лівої кисті відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Судово-медичні дані не протирічать можливості спричинення ушкоджень у термін вказаний в постанові про призначення експертизи та потерпілим 18.01.2016 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково та пояснив, що з потерпілим у нього були дружні стосунки, він проживав в будинку потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , пів року. 18.06.2016 року приїхав ОСОБА_10 , з яким вони пішли до друга, а потім пішли до магазину за покупками. Після чого, по дорозі додому, вони зайшли до ОСОБА_9 , де випили горілки, запросивши ОСОБА_12 в гості вони з ОСОБА_10 пішли додому, де продовжили вживати алкогольні напої. Через деякий час він разом із ОСОБА_10 вийшли на вулицю, де у них стався конфлікт в ході якого вони почали штовхати один одного. Після чого він повернувся назад до будинку, де в цей час ОСОБА_12 спав, до будинку повернувся ОСОБА_10 з яким вони продовжили з`ясовувати стосунки, останній його виганяв з будинку. Згодом вони з ОСОБА_10 заспокоїлися, потім потерпілий вийшов з будинку, та через деякий час повернувся із сокирою в руці. Побачивши сокиру в руках потерпілого він, відійшов до столу, на якому на підставці стояли ножі, схопив ніж, попередивши потерпілого, щоб не підходив до нього, однак ОСОБА_10 на нього замахнувся сокирою, він відбив удар, отримавши при цьому ушкодження руки, вони з ОСОБА_10 штовхалися, а згодом останній вибіг з будинку, а сокира залишилася в коридорі. Зазначив, що ножем він ОСОБА_10 не бив, вони лише штовхалися лоб в лоб, можливо випадково черкнув його ножем, коли боролися. Запевнив, що умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 у нього не було, він лише хотів щоб ОСОБА_10 заспокоївся та пішов з будинку. Вважає, що такого удару, який би спричинив колото-різану рану потерпілому він не наносив. Їх конфлікт частково бачила дружина ОСОБА_8 , яка надала йому необхідну медичну допомогу, замотавши йому рану на руці, яка була травмована в ході бійки. Вказав, що ОСОБА_10 після подій в будинку заходив до свого друга на базу, де і міг отримати зазначені тілесні ушкодження. Поданий потерпілим цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди не визнав. Просив перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України.

Колегією суддів були досліджені докази сторони обвинувачення, надані на підтвердження винуватісті ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме:

-показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що 18 січня 2016 року він приїхав з м. Дніпра до свого будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який в нього винаймав ОСОБА_5 . Після його приїзду, вони разом з ОСОБА_5 вживали алкогольні напої, гуляли по селу, а потім разом із ОСОБА_9 повернулись додому, де продовжили вживати алкогольні напої. Між ним та ОСОБА_5 виникла сварка, під час якої він звинуватив останнього, що той вкрав мобільний телефон ОСОБА_9 , на що ОСОБА_5 образився та побіг за ножем. Злякавшись, він заховався в іншій кімнаті. Через деякий час він зробив для себе висновок, що ОСОБА_5 заспокоївся, а тому повернувся до кімнати, де знаходились дружина ОСОБА_5 , його дочка, ОСОБА_9 та сам ОСОБА_5 , який у руці тримав ніж, яким наніс йому 4 удари, після чого вони впали на підлогу, він був знизу, а ОСОБА_5 зверху. Далі він перехопив лезо ножа та зігнув його, але ОСОБА_5 наніс йому ще одного удару в область шиї іншим ножем після чого з шиї сильно пішла кров. В свою чергу, він вдарив ОСОБА_5 коліном в область грудної клітини, відштовхнувши його, схопив ганчірку та закрив нею рану на шиї. Зазначив, що ОСОБА_5 нічим не ранив, сокира дійсно стояла в коридорі, але він її не брав. Вже потім дізнався, що ОСОБА_5 порізав собі руку і повідомив, що це він на нього нападав з сокирою. Після події він вибіг з будинку та пішов до медсестри, де йому надали медичну допомогу. ОСОБА_5 його не переслідував. Вказав, що ОСОБА_5 після вживання алкогольних напоїв стає агресивним та вважає, що 18 січня 2016 року ОСОБА_5 хотів позбавити його життя, оскільки й раніше між ними була сварка під час якої обвинувачений погрожував йому вбивством;

-показання свідка ОСОБА_11 про те, що 18 січня 2016 року приблизно о 18.00 годині до неї додому у двері постукав ОСОБА_10 . Відчинивши йому двері ОСОБА_10 сказав, що в нього поранення. Вона побачила у нього з лівої сторони шиї колоту рану, з якої текла кров та була порізана ліва рука. ОСОБА_10 ганчіркою придавлював шию, щоб не йшла кров. Вона викликала швидку допомогу, яка приїхала через годину. До приїзду швидкої вона поклала ОСОБА_10 на диван та приклала до шиї холод щоб зупинити кров. На момент приїзду бригади швидкої допомоги, стан потерпілого погіршився і його з будинку винесли на носилках. Доповнила, що у ОСОБА_10 була сильна кровотеча, від якої вся футболка, шия та тулуб були у крові, а на руках були неглибокі колоті рани, які не кровоточили. На її запитання хто це зробив, ОСОБА_10 відповів, що ОСОБА_5 ;

-показання свідка ОСОБА_13 про те, що він працює фельдшером в Царичанській амбулаторії, куди 18 січня 2016 року о 18.00 годині надійшов виклик медсестри ОСОБА_11 , стосовно ножового поранення. На місце виклику прибули приблизно через 5 хвилин. Приїхавши на зазначений виклик, він побачив, потерпілого, який лежав в коридорі на підлозі, у нього вся сорочка була у крові. Потерпілий був у стані приглушення, він погано розумів, із-за великої крововтрати. Потерпілому пережали рану та поставили крапельницю. Зазначив, що куртка ОСОБА_10 була порізана, на руках також були порізи. Після надання першої невідкладної медичної допомоги, потерпілого транспортували до Царичанської ЦРЛ та передали лікарям.

-показання експерта ОСОБА_14 про те, що він оглядав потерпілого ОСОБА_10 та йому надавалися медична документація, за результатами огляду ним було складено висновок № 48 від 09.03.2016 року. Зазначив, що потерпілий був госпіталізований до Царичанської ЦРЛ, де йому була надана медична допомога. ОСОБА_10 повідомляв, що 18.01.2016 року о 17.30 годині йому були спричинені тілесні ушкодження, а в лікарні допомога надавалась о 19.30 годині. Вказав на те, що це рідкість, що потерпілий ОСОБА_10 залишився живим після поранення, оскільки він міг і не видужати. При огляді ОСОБА_10 було виявлено пошкодження судини яремної вени, кров збиралася під шкірою, мабуть складкою шкіри, була велика пухлина, якби був витік крові та рану не закривали тканиною то ОСОБА_10 б помер. У потерпілого ОСОБА_10 була внутрішня кровотеча, однак він міг пересуватися. Зазначив, що пошкодження яремних вен відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Також вказав, що був присутнім на проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 . Розмашистий удар сокирою, про який каже ОСОБА_5 , в приміщенні кухні будинку неможливий, оскільки в будинку низька стеля. Обвинуваченого ОСОБА_5 він оглядав, при перев`язці в хірургічному відділені, рани в нього були, вказав, що сокира якщо вона гостро заточена може спричинити таке ушкодження, при невеликій силі, однак не при цільовому ударі. Ушкодження, які знаходяться в зоні досягнення обвинуваченого були нанесені йому гострим предметом, але чи сокирою невідомо;

-картка первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, згідно з якою до Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від фельдшера КЗ ЦРЛ про те, що каретою швидкої допомоги з АДРЕСА_4 доставлений з тілесними ушкодженнями у вигляді ножового поранення шиї ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 2);

-довідка чергового лікаря ОСОБА_15 , виданою Царичанському ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з якою у ОСОБА_10 , 1978 року народження, ножове колоте поранення шиї з пошкодженням сонної артерії; різана рана долоневої поверхні лівої кисті ( в основі 3 пальця поріз до 1 см). Знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (т.2 а.п.3);

-протокол огляду місця події від 18.01.2016 року з фототаблицею до нього в ході проведення якого було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де сталася сварка між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , в ході якої ОСОБА_5 спричинив останньому тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 4-12);

-протокол огляду від 18.01.2016 року, в ході проведення якого було оглянуто ніж, добровільно виданий ОСОБА_8 , який на момент огляду знаходився поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 . (т. 2 а.п. 13-16);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 20.01.2016 року, в ході якого останній розказав та показав, як 18.01.2016 року приблизно о 17.30 годині в приміщенні кухні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , між ним та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої вони спричинили один-одному тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 30-34);

-висновок судово - психіатричної експертизи № 40 від 11.03.2016 року відповідно до якого ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, недоумством або іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав, і в даний час не страждає. Виявляв, як раніше так і в даний час емоційно нестійкий розлад особистості. Відмічені особливості психіки ОСОБА_5 , виражені не настільки значно, що не супроводжуються хворобливим порушеннями пам`яті, мислення, критичних здібностей, психічною симптоматикою і не позбавляли його можливості в період інкримінованого йому діяння віддавати звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_5 також може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.п. 35-37);

-висновок експерта № 48 від 09.03.2016 року відповідно до якого на тілі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: колото - різаної рани шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени, різаних ран області правого передпліччя та 4-го пальця лівої кисті, які могли бути спричинені при дії гострим плоским предметом, що володіє колючо-ріжучими властивостями, можливо лезом ножа чи об такий, в термін, вказаний в постанові про призначення експертизи і потерпілим - 18.01.2016 року. Тілесне ушкодження в вигляді колото - різаної рани шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя. Тілесне ушкодження в вигляді різаної рани правого передпліччя має ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а тілесне ушкодження в вигляді різаної рани 4-го пальця лівої кисті відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2 а.п. 38-40);

-протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 11.03.2016 року, в ході проведення якого останній розказав та показав, як ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 41-44);

-висновок експерта № 45к від 28.01.2016 року, висновок експерта № 46к від 28.01.2016 року, висновок експерта № 184 від 24.02.2016 року, висновок експерта № 181 від 19.02.2016 року, висновок експерта № 183 від 22.02.2016 року, висновок експерта № 245 від 24.02.2016 року, висновок експерта № 248 від 25.02.2016 року, висновок експерта № 180 від 19.02.2016 року, висновок експерта № 246 від 22.02.2016 року, висновок експерта № 247 від 22.02.2016 року, відповідно до яких виключається причетність до події, яка сталася 18.01.2016 року сторонніх осіб крім ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (т. 2 а.п. 45, 46, 47-52, 53-57, 58-62, 63-66, 67-71, 72-76, 77-79, 80-82);

-речові докази у виді 7 ножів, які були вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , які поміщенні на зберігання до камери зберігання речових доказів Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ( т. 2 а.п. 243-244).

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Дослідивши в сукупності зібрані докази, колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченого ОСОБА_5 і його дії помилково кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки умисел ОСОБА_5 на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ст. 115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Отже, розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний перелічений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного.

Так, аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани ОСОБА_10 він не спричиняв, умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було, колегія суддів виходить з того, що фактично основою висунутого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України стали лише показання потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких обвинувачений ОСОБА_5 мав намір на його вбивство, але смерть не настала з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий втік.

Обвинувачений ОСОБА_5 наполягає на тому, що 18.01.2016 року о 17.30 годині саме потерпілий ОСОБА_10 спровокував сварку та першим напав на нього з сокирою, а він лише захищався, в результаті чого отримав поранення руки. Також зазначив, що свідком подій була його малолітня дитина та співмешканка, за життя та здоров`я яких він хвилювався у зв`язку з чим змушений був вступити у конфлікт з потерпілим. Також неодноразово зазначав про те, що в нього була реальна можливість позбавити життя ОСОБА_10 , однак він цього не зробив, оскільки умислу на вбивство не було.

Вказані обставини взагалі не зазначені в обвинувальному акті, тобто версія подій про яку стверджує обвинувачений ОСОБА_5 органами досудового розслідування спростована не була та взагалі не аналізувалася та не бралася до уваги.

Крім того, органами досудового розслідування було залишено поза увагою той факт, що обвинуваченому ОСОБА_5 за обставин викладених в обвинувальному акті ніщо не заважало виконати всі дії, для того, щоб довести злочин до кінця та вбити потерпілого, оскільки ОСОБА_5 не намагався ані наздогнати потерпілого, ані якимсь іншим чином досягнути мети, про що також під час розгляду провадження наголошував і сам потерпілий, який вказав, що ОСОБА_5 не наздоганяв його після бійки та він пішов із будинку без перешкод.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_5 не було жодного наміру на нанесення цілеспрямованих ударів потерпілому ОСОБА_10 ножем у життєво важливий орган шию з метою позбавлення життя останнього, а його поведінка після вчинення злочину, не свідчить про наявність в його діях прямого умислу на вбивство, тобто обвинувачений не розумів суспільну небезпечність свого діяння, не передбачав суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та не бажав їх настання.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , під час подій яка сталася між ними 18.01.2016 року, хотів його вбити, колегія суддів вважає суперечливими та не послідовними, оскільки потерпілий вказував, що після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_5 стає агресивним, однак це не завадило потерпілому вживати разом з обвинуваченим алкоголь, та провокувати його на конфлікт. При цьому, потерпілий відчуваючи загрозу своєму життю після першого етапу конфлікту вирішив повернутися в кімнату до ОСОБА_5 , який був агресивним та продовжити розпивати з ним спиртні напої та конфліктувати, при цьому сам потерпілий вказує, що обвинувачений після бійки не намагався його наздогнати, або якимсь іншим чином завадити йому покинути приміщення будинку.

Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 колегія суддів вважає, що вони не містять в собі будь-яких даних про наявність у ОСОБА_5 умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 під час подій які відбувалися 18.01.2016 року, та вони не можуть бути покладені судом в основу обвинувального вироку у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_11 безпосередньо конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не бачила, про те, що сталося їй розповів ОСОБА_10 , а показання свідків ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 містять в собі лише характеристику тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , які були надані ними в судовому засіданні 20.08.2020 року, колегія суддів не приймає, оскільки вони не містять в собі доказів ані на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ані на спростування вини останнього, та взагалі не стосуються подій, які відбувалися 18.01.2016 року.

Викладене в своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у даному випадку тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів також враховує перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема виниклий між обвинуваченим та потерпілим конфлікт, в ході якого останній першим наніс ОСОБА_5 тілесні ушкодження, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000049, зокрема, висновком експерта №27 від 26.01.2016 року, підручне знаряддя злочину, обране обвинуваченим кухонний ніж, кількість, локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, а також поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, а саме те, що, маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілому, ОСОБА_5 не погнався за ним, а залишився в будинку обробляти рани, спричинені йому потерпілим.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння за ч. 1 ст. 121 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів враховує те, що обвинувачений за останнім місцем мешкання характеризується позитивно, на обліках у лікарів не перебуває, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3
Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання колегія суддів визнає - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких, враховуючи те, що ОСОБА_5 вину у скоєному злочині визнав частково, легковажно поставилася до настання можливих наслідків, суспільно-корисною працею не займається, має незняту і непогашену судимість за попереднім вироком, що у сукупності із обставиною, яка обтяжує покарання, дає колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та відсутності підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди в сумі 767 гривень 66 копійок, та моральної шкоди в сумі 5000 гривень.
Враховуючи те, що потерпілим ОСОБА_10 сума матеріальної шкоди доведена та підтверджується наданими копіями чеків на придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, а також доведено вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину відносно потерпілого, колегія суддів вважає суму матеріальної шкоди обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, завданих внаслідок спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, оскільки потерпілий тривалий час перебував на стаціонарному лікування, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду спричинену потерпілому в 5000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років 8 місяців.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання з 18.01.2016 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 18.01.2016 року по 21.05.2020 року включно, на підставі ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази по кримінальному провадженню у виді: 7 ножів, які були вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , які поміщенні на зберігання до камери зберігання речових доказів Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди в сумі 767 гривень 66 копійок, та моральної шкоди в сумі 5 000 гривень - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 767 гривень 66 копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити ОСОБА_5 та прокурору негайно.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3