ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 654/3368/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/330/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю: секретаря - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Херсонської обл., громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 04 квітня 2021 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Цюрупинського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України,
Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року, відносно ОСОБА_7 , продовжено строк тримання під вартою до 04 квітня 2021 року, включно.
Не погоджуючись із судовим рішенням, захисника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвали нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали суду.
Свої вимоги мотивує тим, що всупереч ст. 331, 184 та 199 КПК України, суд не звернув увагу на те, що в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відсутнє будь-яке обґрунтування наявності ризиків, що стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та мотивів про те, що ці ризики не зменшилися.
Звертає увагу на вимоги ст.5 Конвенції та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень, не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Зазначає, що п.3 ст.5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, в судових дебатах адвокат залишився на попередній позиціяї, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення визначена під час досудового розслідування.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились та не перестали існувати.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за який законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Колегія суддів звертає увагу на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, який був вчинений із проникненням до житла, за попередньою змовою із невстановленою особою, застосуванням насильства, що вказує на підвищену суспільну небезпечність.
Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, а також за порушення правил адміністративного нагляду, має що фактично свідчить про наявність ризику вчиненні іншого кримінального правопорушення та, в тому числі, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.
Відомості про всі соціальні зв`язки обвинуваченого, в т.ч. і про наявність у нього сім`ї (матері та брата)були досліджені, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і на стадії продовження запобіжного заходу та колегія суддів погоджується із попередніми висновками, що існуючі соціальні зв`язки недостатні для того, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків чи потерпілу, оскільки злочин було вчинено із застосуванням насильства, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За вищевказаних обставин, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість заявлених ризиків, які спростовуються матеріалами провадження.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарги задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, до 04 квітня 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: