Справа № 487/2244/21
Провадження № 1-кс/487/1954/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У поданій скарзі просив поновити строк для звернення до суду, скасувати оскаржувану постанову та направити матеріали кримінального провадження для подальшого досудового розслідування у зв`язку з передчасністю та необґрунтованістю оскаржуваної постанови, неповнотою проведеного досудового розслідування, невідповідністю висновків слідчого фактичним обставинам кримінального провадження.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та наполягав на її задоволенні, надавши пояснення аналогічні місту пред`явлених вимог.

Слідчий у судове засідання не з`явився, що згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. Надано матеріали кримінального провадження №0000939.
Заслухавши адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000939, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження №0000939 встановлено, що 22.11.2019 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована 22.11.2019 року за вх.№3487-ПЗ (а.с.6-7).
27.11.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження №0000939, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: Службові особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, діючи всупереч інтересам служби та в інтересах фізичних осіб, незаконно та без будь-яких перевірок реєстрували подані особами декларації про початок та готовність об`єкта, тим самим сприяли незаконній реконструкції об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та приміщення флігелю №501, внаслідок чого знищено будівлю, яка перебувала під особливою охороною, як об`єкт культурної спадщини, а також входила до центрального історичного ареалу та комплексної охорони зони м. Одеси, межі та режими використання яких визначені науковою документацією, розробленою Науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто» і затверджено наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08 (а.с.1).
04.03.2020 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві з заявою про визнання ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні №0000939 від 27.11.2019 року за ч. 2 ст. 364 КК України (а.с.136).
За змістом оскаржуваної постанови в ході досудового розслідування не було отримано достатніх даних про те, що при реєстрації декларації службові особи Інспекції ДАБК в Одеській області діяли умисно всупереч інтересів служби та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що виключає у їхніх діях склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Оцінюючи досліджені під час досудового розслідування докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку є підстави вважати, що зібраних під час досудового розслідування прямих доказів для доведеності факту вчинення кримінального правопорушення з боку службових осіб, у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, недостатньо, а можливість отримати нові вичерпано, оскільки довести слідчим шляхом факт скоєння зазначеного кримінального правопорушення службовими особами Інспекції ДАБК в Одеській області не виявляється можливим.
У зв`язку із викладеним, після проведення слідчих дій, слідча Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 винесла постанову від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Згідно ч. 1 ст. 58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.
Крім того, за змістом ч. 1 ст. 59 КПК України, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Досудове розслідування кримінального провадження №0000939 тривало з 27.11.2019 року по 30.03.2020 року.
При зверненні до суду із даною скаргою адвокатом ОСОБА_3 було зазначено, що з огляду на правову кваліфікацію розслідуваного злочину за ч. 2 ст. 364 КК України ОСОБА_4 та ОСОБА_8 повинні бути визнані потерпілими внаслідок вчинення службового злочину службовими особами.
Оскільки на момент звернення до суду із скаргою у слідчого судді були відсутності достатні дані щодо процесуального статусу особи, яка звернулася із скаргою, було відкрито провадження та витребувано матеріали кримінального провадження №0000939.
Після дослідження матеріалів кримінального провадження №0000939 було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а також адвокат ОСОБА_3 , який діє в їхніх інтересах, у даному кримінальному провадженні не набули у встановлену законом порядку статусу заявників, потерпілих, їх представників або законних представників, отже не є особами, які за приписами п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України можуть оскаржити рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.
Сама по собі незгода скаржника з прийнятою слідчим постановою про закриття кримінального провадження з наведених у скарзі міркувань не є підставою для скасування оскаржуваною постанови.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження подана особою, яка не має права на її оскарження згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 7, 9, 10, 22, 28, 55,58, 59, 60, 91-94, 110, 284, 303-307, 309, 368, 370, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 26.04.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1