Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/262/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених:ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

їх захисників адвокатів: ОСОБА_13 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою, зокрема, продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Борщів Тернопільської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 05 березня 2021 року по 03 травня 2021 року включно.

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року скасувати, змінити ОСОБА_8 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за адресою реєстрації та проживання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що на даний час у судовому засіданні Шевченківського районного суду м.Львова було досліджено абсолютно усі письмові докази сторони обвинувачення та допитано усіх свідків сторони обвинувачення, тобто оприлюднено і досліджено усі відомості, що в теорії могли б вказати на провину ОСОБА_8 , однак за результатами дослідження усіх відомостей, наданих суду стороною обвинувачення, відсутні будь-які докази, які вказують на причетність останнього до інкримінованих йому злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою йому обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді застави або домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції порушив ст.ст.199, 177, 178, 184, 193, 194 КПК України, не зважив на обставини справи і прийняв необґрунтоване, незаконне рішення.

Як зазначає обвинувачений ОСОБА_6 , в ході судового розгляду були досліджені всі письмові докази, заявлені стороною обвинувачення, допитано всі обвинувачені, всі потерпілі, майже всі свідки, але доказів його причетності до інкримінованих йому злочинів надано не було, що свідчить про відсутність обґрунтованої підозри-обвинувачення як на момент застосування до нього міри запобіжного заходу, так і на даний час.

На переконання апелянта, стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, як не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників на підтримання поданих апеляційних скарг, прокурора та представника потерпілих, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27,ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.
Розглянувши заявлені в межах провадження клопотання прокурора та обвинувачених, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про зміну раніше обраного запобіжного заходу відмовив.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Вирішуючи питання доцільності продовження, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі.

Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання їм запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, то вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росі», «Пірузян проти Вірменії», «Тирон проти Румунії»).

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Ураховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про осіб обвинуваченихОСОБА_6 , ОСОБА_8 , а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони зможуть переховуватися від суду, впливати на співучасників інкримінованого злочину, свідків, які ще не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянтів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.

З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх резонансності, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4