Справа № 369/7468/21
Провадження № 1-кс/369/1488/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві клопотання слідчого групи слідчих слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 30.05.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.194 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого групи слідчих слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000998 від 30.05.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.194 КК України.
Подане клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000998 від 30.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 30.05.2021 приблизно о 04:00, за адресою: Київська область, смт. Ворзель, вул. Кленова, 45-А, невідома особа, пошкодила автомобіль марки «Фольксваген пассат» д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим завдавши матеріальної шкоди, на суму що встановлюється.
Так, 30.05.2021 в період часу з 05 год.00 хв. до 06 год. 30 хв. було проведено огляд місця події, а саме паркувального місця, що навпроти будинку, що а адресою: АДРЕСА_1 . в ході якого було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», чорного кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного № НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , а користувачем виступає ОСОБА_6 , з явними ознаками пошкодження у вигляді плавлення пластикових частин автомобілю, пошкодження лакофарбового покриття, обвуглення; змиви з правого переднього крила, які в подальшому було поміщено до паперового конверту коричневого кольору; змиви з капоту, які в подальшому було поміщено до паперового конверту коричневого кольору; залишки( продукт горіння), які в подальшому було поміщено до с. п. № SUD 3107704 та SUD 223382 з підписами учасників.
Зазначене вище майно постановою слідчого визнано речовим доказом, оскільки дане майно відповідає критеріям статті 98 КПК України, а саме зберегло на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного № НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Passat», чорного кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .
З урахуванням того, що вказані вище вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення злочину та були його знаряддям, на підставі ст. 98 КПК України слідчим 30.05.2021 р. визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
У судове засідання слідчий не з`явивсь, про дату, час та місце розгляду повідомлявсь належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.
Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000998 від 30.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.
30.05.2021 в період часу з 05 год.00 хв. до 06 год. 30 хв. було проведено огляд місця події, а саме паркувального місця, що навпроти будинку, що а адресою: АДРЕСА_1 . в ході якого було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», чорного кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного № НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , а користувачем виступає ОСОБА_6 , з явними ознаками пошкодження у вигляді плавлення пластикових частин автомобілю, пошкодження лакофарбового покриття, обвуглення; змиви з правого переднього крила, які в подальшому було поміщено до паперового конверту коричневого кольору; змиви з капоту, які в подальшому було поміщено до паперового конверту коричневого кольору; залишки( продукт горіння), які в подальшому було поміщено до с. п. № SUD 3107704 та SUD 223382 з підписами учасників.
В поданому клопотанні слідчий зазначає, що метою накладення арешту на вищевказані речі, є запобігання можливості їхнього відчуження, розпорядження та/або користування.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися.
Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Правовою підставою для накладення арешту є запобігання можливості його відчуження або іншими особами з метою унеможливлення зникнення, втрати або пошкодження доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у справі.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Виходячи з матеріалів клопотання, слідчий суддя вважає доведеним органом досудового розслідування той факт, що транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», чорного кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного № НОМЕР_2 є ОСОБА_5 є речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зокрема, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, з метою уникнення негативних наслідків та з метою забезпечення речових доказів, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог статтей 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення огляду.
Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею, на даний час, не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 170-173, 309, 370-372, 376, 395 КПК України, слідча суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого групи слідчих слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 30.05.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000998 від 30.05.2021 вилучені в ході огляду місця події від 30.05.2021, який проводився за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», чорного кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного № НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , а користувачем виступає ОСОБА_6 , шляхом накладення заборони на відчуження, розпорядження та користуванням майном.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1