Справа № 182/1225/21
Провадження № 1-кп/0182/709/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2021 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному провадженні у м. Нікополь в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2021 за № 0000172 по обвинуваченню
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , не працює, одружений, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.
24 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості (далі по тексту Нікопольський МРЦЗ) із заявою, в якій просив надати йому статус безробітного до вирішення питання про його працевлаштування та ознайомився з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-6, безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Безробіття, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», це соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерело існування.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно ст. 1 Конвенції про рівне винагородження чоловіків і жінок за працю рівної цінності від 06.06.1951 № 100, ратифікованої Україною 10.08.1956, термін «винагородження» містить у собі звичайну, основну чи мінімальну заробітну плату або звичайну, основну чи мінімальну платню та всяку іншу винагороду, надану прямо чи непрямо, в грошах або в натурі підприємцем трудівникові внаслідок виконання останнім якоїсь роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю, затвердженого Законом № 322-VІІІ від 10.12.1971, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Обов`язок зареєстрованого безробітного повідомляти територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції про працевлаштування передбачений у законах та актах законодавства. Так у відповідності до ч. 2 п. 4 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» … зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону ... Згідно ч. 1 п. 9 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно ч. 3 ст. 44 вказаного Закону, відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Згідно Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі по тексту Порядок № 792), затвердженого постановою КМУ № 792 від 19.09.2018, який набрав чинності з 01.01.2019, Розділ - «Припинення реєстрації безробітного», центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня: початку зайнятості особи: укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг) (п.п. 3 ч. 1 п. 30 Порядку № 792).
24.04.2020 ОСОБА_2 заповнив заяву про надання статусу безробітного. Особистим підписом підтвердив, що на час звернення до Нікопольського МРЦЗ він не відноситься до зайнятого населення, відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», та через відсутність роботи не має заробітку або іншого передбаченого законодавством доходу, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, з правами та обов`язками безробітного ознайомлений та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей. ОСОБА_2 дав згоду на використання, внесення до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та здійснення верифікації (перевірки) і моніторингу достовірності інформації поданої ним для нарахування та отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття, його персональних даних.
В цей же день на нього була заведена персональна картка № 000032 особи, яка звернулась до Центру зайнятості. Згідно п. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»: відповідальність за достовірність даних, поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ, право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передував реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_2 - він був звільнений з останнього місця роботи 19.09.2019, а саме з ТОВ «Автомагістраль-Південь».
Згідно наказу Нікопольського МРЦЗ № НТ 200424 від 24.04.2020, на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_2 було надано статус безробітного.
24.04.2020 згідно наказу Нікопольського МРЦЗ № НТ 200424 йому було призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Згідно акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 61 від 15.09.2020, проведеного фахівцем І категорії з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_3 було встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автомагістраль-Південь» з 30.05.2020 на посаді водія АТЗ 1 класу за умовами контракту до 30.12.2020, наказ «Про прийняття на роботу» № 1721-ПР від 30.05.2020.
В порушення п.п. 4 п. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ОСОБА_2 умисно приховав від центру зайнятості, не повідомивши Нікопольський МРЦЗ протягом трьох робочих днів, про факт свого працевлаштування, що згідно ч. 1 ст. 45 вказаного Закону є підставою припинення реєстрації. Не зважаючи на вказаний факт, він умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинність своїх дій, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, обманним шляхом продовжив отримувати допомогу по безробіттю до 15.06.2020, хоча не мав на це право.
Таким чином, ОСОБА_2 , приховавши факт своєї зайнятості, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, обманним шляхом, незаконно заволодів у період з 30.05.2020 по 15.06.2020 допомогою по безробіттю в розмірі 531,19 грн., чим спричинив матеріальну шкоду Нікопольському міськрайонному центрові зайнятості на вказану суму.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування на підставі: письмового повідомлення директора Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про виявлення в діях ОСОБА_2 кримінального правопорушення; копії персональної картки безробітного ОСОБА_2 , дата створення якої 24.04.2020; копії заяви ОСОБА_2 про надання статусу безробітного від 24.04.2020; копії заяви ОСОБА_2 про призначення виплати допомоги по безробіттю від 24.04.2020; копії виписки з реєстру персональних карток нарахування та виплати ОСОБА_2 ; копій витягів з наказів про прийняті рішення по ОСОБА_2 ; копії доповідної на ім`я директора Нікопольського МРЦЗ від спеціаліста про спілкування зі ОСОБА_2 ; копії листа № 213 від 10.09.2020 з ТОВ «Автомагістраль-Південь»; копії наказу (розпорядження) № 1721-ПР від 30.05.2020 ТОВ «Автомагістраль-Південь» про прийняття на роботу ОСОБА_2 ; копії акту № 61 розслідування страхового випадку від 15.09.2020 стосовно ОСОБА_2 ; копії протоколу № 12 засідання комісії з профілактики випадків виникнення дебіторської заборгованості та контролю за станом її погашення від 15.09.2020; копії претензії № 1558 від 16.09.2020 ОСОБА_2 від Нікопольського МРЦЗ; копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 .
1 березня 2021 року прокурор Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2021 за № 0000172 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що, враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акту письмові заяви.
Так, до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , яку він підписав в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , відповідно до якої він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку суду, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, згоден з розглядом обвинувального акта судом у спрощеному провадженні (а.с. 11-14). У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості обвинуваченим, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.
Представником потерпілої юридичної особи Нікопольського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_6 надано також письмову заяву, в якій остання погодилася зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначила, що вона ознайомлена з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодилася з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (а.с. 10).
До обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування.
Враховуючи, те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_2 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, заяву представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 , в якій вона зазначає, що згодна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченого та представника потерпілого, суд вважає, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист підозрюваному було роз`яснено та дотримано.
Розглянувши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, додані до нього матеріали кримінального провадження та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_2 доведеною в межах пред`явленого обвинувачення.
Дії ОСОБА_2 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Вчинення ОСОБА_2 даного кримінального проступку не оспорюється.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Також суд ураховує встановлені органом досудового розслідування обставини та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин; особу винного.
Так, обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий (а.п. 48), не працює, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується нейтрально (а.п. 49). Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 46-47), одружений, на утриманні нікого не має.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді обмеження волі.
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 визнання вини, щире каяття, особу обвинуваченого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_2 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_2 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1