ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/435/20 Номер провадження 11-кп/814/590/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року по кримінальному провадженню за № 0000069 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Балясне Диканського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Диканька Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст.89 КК України раніше не судимого , -

обвинувачених у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_11

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту із зали суду. Строк покарання рахувати з 15.02.2021.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн 30 коп. в рахунок відшкодування вартості проведених судово-товарознавчих експертиз.

Визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту із зали суду. Строк покарання рахувати з 15.02.2021.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн 30 коп. в рахунок відшкодування вартості проведених судово-товарознавчих експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. солідарно.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду , 28 березня 2020 року близько 18 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом та метою, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, а обвинувачений ОСОБА_7 повторно, шляхом виймання вікна, проникли до належного потерпілому ОСОБА_8 будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , звідки за допомогою пилки, яку знайшли у будинку, від`єднали від системи опалення та викрали два чавунні радіатори опалення на 11 та 10 секцій вагою 180 кг, на загальну суму 576 грн 00 коп, якими розпорядилися на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 576 грн 00 коп.

Продовжуючи спільну протиправну діяльність, 01 квітня 2020 року близько 22 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 разом з обвинуваченим ОСОБА_6 знову керуючись корисливими мотивом та метою, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, через вікно, проникли до приміщення будинку належного потерпілому ОСОБА_8 розташованого по АДРЕСА_2 , звідки викрали водонагрівний бойлер марки "Atlantic" білого кольору N/S084462295 вартістю 2447 грн 00 коп та пральну машину марки "Electrolux" білого кольору верхнього завантаження білизни вартістю 3833 грн 33 коп, якими розпорядилися на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 6280 грн 33 коп.

Продовжуючи злочинну діяльність, 03 квітня 2020 року близько 17 год. 00 хв., керуючись корисливим мотивом та метою, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, через вікно, проникли до приміщення будинку, належного потерпілому ОСОБА_8 розташованого по АДРЕСА_2 , звідки за допомогою пилки, яку знайшли у будинку, від`єднали від системи опалення та викрали два сталеві радіатори опалення, один із яких довжиною 70 см, а інший 110 см, а також один чавунний радіатор опалення на 10 секцій загальною вагою 140 кг, на загальну суму 420 грн 00 коп, якими розпорядилися на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на вказану суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, 07 квітня 2020 року близько 22 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 разом з обвинуваченим ОСОБА_6 за попередньою змовою, керуючись корисливим мотивом та метою, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, через вікно, проникли до приміщення будинку, належного потерпілому ОСОБА_8 розташованого по АДРЕСА_2 , звідки викрали кольоровий телевізор марки "Samsung" сірого кольору вартістю 383 грн 33 коп, електросушку "Optimum" модель КN-128E вартістю 516 грн 67 коп, електропароварку "Selec Line" XJ-4K007 білого кольору вартістю 310 грн 00 коп, аудіомагнітофон "Sony" чорного кольору модель № CFS-W410L вартістю 500 грн 00 коп та шерстяний килим червоного кольору з візерунком вартістю 426 грн 67 коп, якими розпорядилися на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 2136 грн 67 коп.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 .

Обвинувачені в апеляційних скаргах просили закрити кримінальне провадження щодо них та звільнити з-під варти в залі суду , обґрунтовуючи вимоги тим , що в судовому засіданні були суттєво порушені вимоги ст. 358 КПК України , ні прокурором , ні суддею протоколи про пред`явлення підозри не оголошувалися та не досліджувалися у зв`язку з їх відсутністю в матеріалах справи. Крім того , обвинувачені зазначають , що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисника про визнання цього доказу недопустимим.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суд змінити в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити рішення , яким стягнути з обвинувачених в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що потерпілий отримує значні та тривалі душевні страждання від протиправної поведінки обвинувачених.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх адвокат апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з наведених в них підстав.

Представник потерпілого підтримав свою апеляційну скаргу. Заперечував з приводу задоволення апеляцій обвинувачених.

Прокурор заперечував з приводу задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок законним і обґрунтованим.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який вони засуджені , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 колегія суддів вважає непереконливими.

В цілому доводи апеляцій обвинувачених зводяться до процесуального порушення з боку прокурора та суду через те, що в судовому засіданні не було оголошено повідомлення про підозру і тому отримані в результаті проведення слідчих дій , а зокрема слідчого експерименту, докази є неналежними та недопустимими.

При цьому обидва обвинувачені в апеляційному суді не заперечували самого факту скоєння ними крадіжки майна потерпілого.

Аналізуючи вказані доводи апеляційних скарг обвинувачених та відхиляючи їх, колегія суддів виходить із такого.

Повідомлення про підозру займає особливе місце в структурі досудового розслідування. Воно підводить підсумок проведеної до того часу роботи, зібраним доказам, у більшості визначає подальше спрямування кримінального провадження і є початковим моментом притягнення до кримінальної відповідальності.

Даний акт означає появу в кримінальному судочинстві нового учасника процесу - підозрюваного. Підозрюваний є центральною фігурою у кримінальному процесі, навколо якої концентруються процесуальні дії органів досудового розслідування, прокурора, суду та інших учасників процесу.

Відповідно до ч.1 ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За змістом ч.ч.1,2 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Виходячи із аналізу наведених вище положень кримінального процесуального законодавства , повідомлення про підозру як процесуальна дія не є доказом у кримінальному провадженні і тому те, що воно не було оголошено в суді не свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Разом з тим , як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування 28.05.2020 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру та нову підозру. Таким чином їм було повідомлено про підозру відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

В контексті доводів апеляцій, колегія суддів також звертає увагу на те, що до суду направляється і судом розглядається не повідомлення про підозру, а обвинувальний акт.

На підтвердження вини обвинувачених у даному провадженні, стороною обвинувачення були надані належні та допустимі докази. Недопустимість або неналежність жодного із вказаних доказів, з інших підстав, крім тієї, що наведена в апеляціях, не оспорюється.

Отже , постановляючи рішення за результатами розгляду обвинувального акту щодо обох обвинувачених , суд не допустив жодних порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Правильно , на переконання колегії суддів , було призначено судом обвинуваченим і покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначаючи обвинуваченим покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що особам, які вчинили злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд визнав визнання вини, щире каяття кожного обвинуваченого, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України судом не було встановлено.

Врахував суд і висновок досудової доповіді відповідно до якої існує високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, при цьому орган пробації вважав, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі.

Проте суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 двічі засуджувався за вчинення злочинів проти власності, звільнений після відбуття покарання лише 27.02.2020 та через місяць після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочин проти власності, що вказує на його антисоціальну поведінку та небажання стати на шлях виправлення.

Також , суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 , хоча і має погашену судимість, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, знятий з обліку 11.02.2019 по закінченню іспитового строку та через короткий проміжок часу знову вчинив злочин проти власності, що вказує на небажання останнього стати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченим покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого в частині неправильного визначення судом розміру спричиненої злочином моральної шкоди, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому , суд оцінив доводи потерпілого, викладені ним у цивільному позові, а також показання обвинувачених і фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що в результаті скоєного злочину обвинуваченими, потерпілий дійсно зазнав моральних, душевних страждань.

Щодо розміру моральної шкоди суд прийшов до переконання, що заявлені потерпілим вимоги є завищеними, вказав на те, що потерпілий не надав суду достатніх даних з яких міркувань він виходив визначаючи конкретний розмір завданої моральної шкоди, яку він просить задовольнити, а тому, враховавши принцип співмірності та справедливості, вимоги цивільного позову , вважав , що стягненню підлягає моральна шкода на користь потерпілого в розмірі 6 000 грн.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції.

Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальну компенсацію за втрати, яких зазнав потерпілий, і можна вважати основною метою суднового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Але перед тим, як визначитися із компенсацію, цілком очевидно, треба чітко встановити розмір реально нанесеної шкоди.

Відправною точкою у вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди можна вважати постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова)яка дає принаймні деякі відповіді.

Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв' язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із матеріалів провадження і в тому числі змісту вироку, обвинуваченими було вчинено 4 епізоди таємного викрадення чужого майна. Всі епізоди злочинної діяльності були вчинені щодо одного потерпілого- ОСОБА_8 , що проживає по АДРЕСА_2 . Злочини були вчинені в період з 28 березня 2020 року по 07 квітня 2020 року, тобто в досить стислий час, коли людина не оговтавшись від першої крадіжки, стає об`єктом нового злочину.

Вказані обставини , на переконання колегії суддів , свідчать про тривалість моральних страждань , що були спричинені потерпілу , їх підвищену ступінь , коли людина не може змиритись із одним злочином , а слідом вчиняється інший і тими ж самими злочинцями.

Визначення за таких обставин суми 6000 грн. є вочевидь неспівмірним із спричиненими моральними стражданнями.

Разом з тим , колегія суддів не може погодитись в повній мірі і з доводами апеляції представника потерпілого щодо визначення розміру моральної шкоди та вважає , що сума 25000 грн. є необхідною , достатньою і в повній мірі зможе компенсувати спричинену потерпілому злочином моральну шкоду.

За таких обставин апеляційні скарги обвинувачених слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.

Керуючись статтями 376,404,405,407,409,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити;

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 25000 грн. моральної шкоди-солідарно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженими - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І :

____________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4