Номер провадження: 11-кп/813/1026/21
Номер справи місцевого суду: 522/2312/20 1-кп/522/932/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 по кримінальному провадженню №0000307 від 20.01.2020, якою відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця с. Капоквія, Кандимирського району, Республіки Молдова, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.12.2019 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців,

- обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.03.2021,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27.03.2021.
Мотивуючи своє рішення, суд врахував обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, а також наявність обвинувального акту за скоєння кримінального правопорушення, та того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватися від суду, тобто підстав для застосування відносно нього іншого більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, які її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що висновки суду в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи та ухвала постановлена з порушенням норм КПК України з таких підстав:

1)судом першої інстанції було взято до уваги тільки те, що злочин являється тяжким та всі дії під час судового розгляду проводилися упереджено;

2)суд першої інстанції повністю проігнорував дані про особу обвинуваченого, у якого є місце проживання, позитивна характеристика по місцю проживання, в наркодиспансері на обліку не перебуває, раніше в місцях позбавлення волі не перебував;

3)було порушено право обвинуваченого на захист, а слідчі дії проводилися з порушенням норм КПК України.

Посилаючись на такі доводи ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27.01.2021 та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання.
В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не з`явився, однак надіслав заяв, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з відрядженням до м. Києва та просив проводити судовий розгляд за його присутності.
Натомість обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на проведені судового засідання призначеного на 16.02.2021 та вважав за можливе проводити його за відсутності захисника.
В свою чергу прокурор ОСОБА_8 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, сповіщалась належним чином про час та місце судового засідання, однак надіслала до суду заяву, в якій заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Беручи до уваги вище викладене, а також те, що обвинувачений наполягав на розгляді його скарги за відсутності захисника, а відповідно до ст. 12 КК України злочин, в якому він обвинувачується відноситься до тяжких злочинів, що згідно зі ст. 52 КПК України не передбачає обов`язкову участь захисника під час судового розгляду, колегія суддів дійшла переконання, що можливо провести розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за вказаної явки.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000307 від 20.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду від 27.01.2021 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 27.03.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З матеріалів провадження, наданих судом першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор посилався на те, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою обґрунтоване необхідністю попередження ризики, що продовжують існувати, а саме передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 суд врахував обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, а також наявність обвинувального акту за скоєння кримінального правопорушення, та того факту, що існують ризики заявлені прокурором і дійшов до переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції, вважає, що доводи прокурора в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження щодо продовження існування заявлених ризиків.
Окрім того, в заяві прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення ОСОБА_8 зазначила, що в ході судових засідань відносно ОСОБА_6 були досліджені письмові докази. Допитано потерпілого, який підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, а також допитано співучасника злочину.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні, що відбулось 27.01.2021 за клопотанням сторони захисту суд постановив повторно допитати потерпілого ОСОБА_9 , що може вказувати на продовження існування такого ризику як вплив на потерпілого.
Прокурор також звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та немає жодних соціальних зв`язків.
Зазначені обставини також дають підстави вважати, що ризик переховування від суду не зменшився, При цьому, відповідно до вироку Приморського райсуду м. Одеси від 18.12.2019, яким ОСОБА_6 призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, останній з тим же спільником, що й і вказаному кримінальному провадженні вчинив злочин, передбачений ст. 186 КК України проти власності особи з корисливих мотивів, незадовго після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 , що може вказувати на реальний ризик вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, в тому числі аналогічних.
Більш того, посилання ОСОБА_6 на ігнорування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, у якого є місце проживання, позитивна характеристика по місцю проживання, що він в наркодиспансері на обліку не перебуває, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки відповідно до вступної та мотивувальної частини ухвали суду від 27.01.2021 зазначена тимчасова адреса мешкання обвинуваченого, зазначено про врахування відомостей про особу ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків.

Окрім того, посилання ОСОБА_6 на позитивну характеристику по місцю проживання та неофіційний шлюб, не може бути оцінена судом апеляційної інстанції, оскільки такі відомості в матеріалах провадження, наданих апеляційному суду, відсутні, та до апеляційної скарги обвинуваченим не додані, а наявність тимчасового місця проживання при належності до громадянства іншої держави, не може само по собі вказувати на міцніть соціальних зв`язків особи, оскільки не зв`язує її з цим місцем настільки сильно, що може нівелювати існування можливого ризику переховування від суду.

Доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист, окрім загальних фраз в апеляційній скарзі, конкретні доводи не містять, а посилання на проведення слідчих дій та отримання за їх результатом доказів з порушенням норм КПК України також в апеляційній скарзі та під час судового розгляду апеляційної скарги не аргументовані.
Водночас, обставини щодо допустимості отриманих під час досудового розслідування доказів досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Апеляційний суд, з огляду на матеріали провадження, які були надані судом першої інстанції, а також обставини, досліджені в апеляційному суді, враховує обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його зухвалість, який вчинений за попередньою змовою групою осіб, з прямим умислом, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`ю особи, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу потерпілого, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Беручи до уваги, вище зазначене, апеляційний суд вважає, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України щодо здійснення спроб переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, впливу на потерпілого у кримінальному проваджені, вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час неможливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволенню.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.03.2021 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4