Номер провадження: 11-сс/813/1172/21
Номер справи місцевого суду: 523/9586/21, 1-кс/523/2731/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 06.07.2021 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000710 від 26.05.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000710 від 26.05.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене 25.05.2021 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31а/1, а саме:
- автомобіль «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу респ. Польща НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яким фактично користується громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
- велосипед «Scott Solac 35», який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Обґрунтовуючи прийняте рішення про задоволення клопотання прокурора та накладаючи арешт на майно відповідно до переліку в резолютивній частині, слідчий суддя прийшов до переконання, що зазначене майно, вилучене під час оглядів, є речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні та існує необхідність його збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- слідчий суддя, в порушення вимог КПК України, розглянув клопотання прокурора про накладення арешту на майно без участі власника майна - ОСОБА_7 , чим позбавив його право на захист своєї власності;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що в матеріалах справи відсутня постанова про визнання автомобіля «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні;
- слідчий суддя не врахував того, що 26.05.2021 слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси з клопотанням про арешт майна ОСОБА_7 , однак ухвалою слідчого судді від 28.05.2021 зазначене клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків з наданням 72 години, проте повторно прокурор звернувся із вказаним клопотанням лише 23.06.2021.

Посилаючись на вищенаведені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна, та просив апеляційний розгляд проводити без його та ОСОБА_7 участі.

В частині накладення арешту на інше майно, зазначене в клопотання слідчого, ухвала слідчого судді не оскаржується.
В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 не з`явився про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте надав клопотання про проведення судового розгляду без його участі, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 107КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Приписами ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому, ч. 2 вищезгаданої ст. 170 КПК України встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.

Як вбачається із матеріалів провадження, зокрема, витягу з ЄРДР в межах кримінального провадження №0000710 від 26.05.2021 (а.с. 4), СВ ВП №3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за усною заявою про те, що 25.05.2021 в м. Одесі приблизно о 19:29 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 рухався по вулиці Ак. Заболотного в бік Об`їздної дороги з боку пр -т. Добровольського, та навпроти буд. №1 по вул Ак. Заболотного, в м. Одесі, допустив зіткнення з велосипедом "Scott Solac 35" під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалась у попутному напрямку.
В подальшому, як вбачається зі змісту клопотання прокурора (а.с. 1-3), 25.05.2021 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди оглянуті транспортні засоби «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та велосипед марки «Scott Solac 35», були вилучені та направлені на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів №8 за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31а/1.
Згодом, 26.05.2021 вищевказаний автомобіль «Mercedes Benz C200»та велосипед марки «Scott Solac 35», постановою слідчого були визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні №0000710 від 26.05.2021 (а.с. 20-21), що спростовує посилання сторони захисту на відсутність такої постанови в матеріалах провадження.
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в ухвалі слідчого судді майно має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, вилучений автомобіль міг зберегти на собі сліди розслідуваного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, апеляційний суд констатує, що в даному випадку вищенаведений автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим прокурор обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такий транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов вірного висновку про існування підстав для накладення арешту на автомобіль задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

Водночас, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
На переконання апеляційного суду, всупереч вищевказаним вимогам закону, слідчий суддя, відповідно до резолютивної частини оскаржуваної ухвали, наклав арешт на автомобіль «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 із правом вилучення зазначеного транспортного засобу у власника, не обґрунтувавши таке обмеження прав власника належним чином.
Органом досудового розслідування не була доведена необхідність обмеження ОСОБА_7 у використанні права власності на вказаний автомобіль, зокрема того, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження чи інших незаконних дій відносно автомобіля як речового доказу.
Натомість, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що власником зазначеного автомобіля «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , є Debkowska Ewelina, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яким фактично користується громадянин України ОСОБА_7 , на момент розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про накладення арешту на майно, тобто 06.07.2021, було проведено огляд автомобіля, у зв`язку із чим апеляційний суд доходить до висновку про те, що у слідчого судді не було підстав для задоволення клопотання прокурора в повному обсязі та накладення арешту на транспортний засіб із правом вилучення зазначеного автомобіля у власника.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що існують підстави для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказаний автомобіль без позбавлення його фактичного користувача, ОСОБА_7 , права користування та володіння, наряду з правомочністю розпорядження, оскільки таке обмеження його права власності на зазначений автомобіль буде надмірним та безпідставним.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку достатнім задля забезпечення досягнення визначеної прокурором мети арешту майна у виді збереження речового доказу буде накладення арешту на зазначений автомобіль, належний на теперішній час ОСОБА_7 із обмеженням права останнього на розпорядження вказаним транспортним засобом.

Колегія суддів, вважає безпідставними посилання представника власника майна ОСОБА_6 щодо пропущення прокурором встановленого слідчим суддею 72-х годинного строку на усунення недоліків клопотання про накладення арешту з огляду на наступне.

Так, ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 28.05.2021 було повернуто прокурору клопотання ст. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та надано строк для усунення недоліків - 72 год. з моменту отримання останнім зазначеної ухвали.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції Суворовської окружної прокуратури м. Одеси вищезазначена ухвала була отримана ними 23.06.2021 (а.с. 34), при цьому клопотання прокурора про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000710 від 26.05.2021 з усуненими недоліками, згідно із інформації організації поштового зв`язку на конверті, було оформлено 25.06.2021, тобто у строк 72 годин з моменту отримання прокурором копії ухвали слідчого судді від 28.05.2021.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановляє, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановляє, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщ о висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 , скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту в межах зазначеного кримінального провадження на вказаний автомобіль, яким фактично користується громадянин України ОСОБА_7 із забороною його відчуження.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 06.07.2021 про накладення арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилученого 25.05.2021 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31а/1, в межах кримінального провадження №0000710 від 26.05.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині накладення арешту на автомобіль «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу респ. Польща НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яким фактично користується громадянин України ОСОБА_7 .
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити частково та накласти арешт на автомобіль «Mercedes Benz C200» р.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу респ. Польща НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яким фактично користується громадянин України ОСОБА_7 із забороною його відчуження.

В іншій частині ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4