Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002175 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2013

за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2015

за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 5 років 2 місяці позбавлення волі;

3) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2016

за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 5 років 2 місяці позбавлення волі;

4) вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2016

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 5 років 2 місяці позбавлення волі,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця с. Савинці Тростянецького району Вінницької області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України суд ухвалив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Також прокурор просить на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і правильність кваліфікації їхніх дій, а так само вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ч.3 ст.75 КК України, ухваливши рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, у той час як передбаченою законом умовою такого звільнення, серед іншого, є не вчинення протягом цього строку нового кримінального правопорушення, тобто як злочину, так і кримінального проступку. Оскільки виправлення помилки суду погіршує становище обвинуваченого, вважає, що її можливо виправити шляхом ухвалення нового вироку у відповідній частині.

Вирок щодо ОСОБА_7 ніким з учасників судового провадження оскаржено не було.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком визнано доведеним, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили відкрите викрадення майна ОСОБА_9 за таких обставин.

20 березня 2020 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де на лавці сидів ОСОБА_9 , вступили у злочинну змову на відкрите викрадення майна останнього, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при цьому ОСОБА_7 повторно. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_9 , якому спричинили легкі тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_6 забрав із землі мобільний телефон Хіаомі Мі А2 Lite Вlаск вартістю 4 000 грн, який впав з лавки, а ОСОБА_7 взяв з лавки сумку зеленого кольору, в якій знаходились мобільний телефон Lenovo РНАВ2 Plus вартістю 2 430 грн, запальничка Zірро, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Hundai Ассеnt. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишили місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому майнової шкоди на загальну суму 6 430 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Дійсно, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд визначив однією з умов такого звільнення не вчинення ним протягом іспитового строку нового злочину, як було передбачено положеннями ст.75 КК України в редакції Закону № 1698-VII від 14.10.2014, у той час як умовою такого звільнення згідно з ст.75 КК України в редакції, чинній на час постановлення вироку, є, серед іншого, не вчинення протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

За приписами ст.12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. А відтак, поняття кримінальне правопорушення є ширшим, ніж злочин.

Системний аналіз цих норм Загальної частини КК України дозволяє зробити висновок про те, що у разі вчинення засудженим в період іспитового строку нового кримінального правопорушення, незалежно від того, чи це буде новий злочин, чи кримінальний проступок, застосовуватися будуть норми закону України про кримінальну відповідальність, які будуть діяти на час вчинення цього діяння, а не судове рішення, в якому помилково зазначено про звільнення від відбування покарання, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, замість кримінального правопорушення.

А тому допущена судом помилка, враховуючи і те, що в апеляційній скарзі прокурор не оспорює вид, розмір призначеного ОСОБА_6 покарання, а також висновок суду про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, на переконання колегії суддів, не впливає на законність та обґрунтованість вироку суду, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3