Справа № 304/863/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1182/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши дистанційно у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з Закарпатським апеляційним судом, кримінальне провадження № 000382 за апеляційними скаргами прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знаменка Кіровоградської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, на утриманні дітей немає, непрацюючого, раніше судимого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 28 липня 2016 року за ч.2 ст.190 КК до позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на три роки,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 190 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року, і за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його затримання.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, час попереднього ув`язнення з 31 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року, а саме дві доби.

Заставу у сумі 5052 (п`ять тисяч п`ятдесят дві) гривні внесену 02 серпня 2017 року ОСОБА_8 такому буде повернуто, після набрання даним вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.
Даний вирок оскаржив прокурор, який просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.07.2016 і за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Фактичні обставини справ, доведеність вини обвинуваченого не оспорюються.
Апелянт покликається що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеня тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Призначаючи покарання суд першої інстанції занадто м`яко поставився до особи обвинуваченого не врахував тяжкість вчиненого злочину, його попередні не погашені судимості, а також обставини справи. Крім того суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_8 діє за однією схемою, що підтверджується попередніми вироками винесеними щодо нього. Таким чином, суд першої інстанції знівелював основну мету кримінального покарання - виправлення особи та запобігання вчиненню нового злочину.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини. Щире каяття та відшкодування завданих збитків потерпілій не знижує суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Так, згідно відомостей вимоги про судимість ОСОБА_8 11 березня 2008 року він був засуджений вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ч. 1, 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького районного суду Львівської області від 22.07.2004 (ч. 2 ст. 190 КК України) та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

28 серпня 2008 року засуджений вироком Ратнівського районного суду Волинської області за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького районного суду від 19.06.2008 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 06.07.2011 ОСОБА_8 був звільнений з установи відбування покарання, однак вже 07 листопада 2011 року засуджений вироком Центрального районного суду м. Сімферополя за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Після відбуття вказаного покарання був звільнений 18.06.2014 і вже у 2015 році вчинив нові два злочини, за які в подальшому був засуджений у 2016 році Пологовським районним судом Запорізької області 27.05.2016 та Приморським районним судом Запорізької області 16.06.2016.

28 липня 2016 року ОСОБА_8 був засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попередніми вироками від 27.05.2016 (ч. 2 ст. 190 КК України) та 16.06.2016 (ч.2 ст. 190 КК України) та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Злочин за який він був засуджений Перечинським районним судом було вчинено 13.09.2016, через 2 місяці після засудження його до позбавлення волі із встановленням іспитового строку 3 роки.

Таким чином, у відповідності до статей 89 та 90 КК України перебіг строків погашення зазначених судимостей постійно перервався у зв`язку із вчиненням нових повторних злочинів та всі наведені судимості не були погашеними, як на момент вчинення інкримінованого йому діяння так і на даний час, шо необхідно врахувати при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, однак судом першої інстанції цього враховано не було.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком з покладенням на нього ряду обов`язків.

Апелянт покликається, що ОСОБА_8 свою провину в скоєному визнав повністю, щиро покаявся активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдані злочином збитки. Крім того суд не врахував, що обвинувачений є особою похилого віку (1954 р.н.), на момент винесення вироку йому було 63 роки і нічим не загрожує суспільству, відповідно не є суспільно-небезпечною особою. У зв`язку з зазначеним, просить суд апеляційної інстанції, застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та не позбавляти його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2016 року близько 13.00 год. ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, маючи на меті шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами працівників Тур`я-Реметівського психоневрологічного інтернату, знаходячись на території вказаного закладу, реалізовуючи свій злочинний намір, представившись директору даної установи ОСОБА_11 , як директор «Закарпатконвектор» - «Петро Петрович», запропонував потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 придбати у нього цукор за зниженою ціною, а саме по десять гривень за один кілограм, тобто п`ятсот гривень за один мішок вагою п`ятдесят кілограм, хоча в наявності цукру не мав та продавати його вказаним особам не збирався, тим самим увів вказаних осіб в оману. Потерпілі, будучи впевнені в тому, що дійсно отримають цукор за таку ціну, зібрали кошти в сумі дві тисячі п`ятсот гривень по п`ятсот гривень кожен та добровільно передали їх завідуючому господарством Тур`я-Реметівського психоневрологічного інтернату, який разом з обвинуваченим мав поїхати в м. Ужгород та отримати там обіцяний останнім цукор.

Цього ж дня, близько 11.10 годин ОСОБА_16 , будучи впевненим у законності дій ОСОБА_8 , разом з ним на автомобілі марки ВАЗ 2107 служби таксі «Візит», за кермом якого був водій-таксист, виїхали в м. Ужгород та по дорозі на околиці с. Тур`я-Ремета Перечинського району, на прохання ОСОБА_8 добровільно передав йому грошові кошти в загальній сумі 2500 гривень, які були раніше зібрані потерпілими у Тур`я-Реметівському психоневрологічному інтернаті. Після цього ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілих, отримав належні їм грошові кошти у сумі 2500 гривень, знаходячись у приміщенні управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради Закарпатської області за адресою м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 24, приблизно об 11.45 годин, зник у невідомому напрямку та обіцяний цукор не надав, тим самим шляхом обману, діючи повторно, заволодів належними потерпілим грошовими коштами в загальній сумі 2500 гривень, чим спричинив останнім матеріальні збитки на вказану суму, а саме: ОСОБА_12 500 гривень, ОСОБА_13 500 гривень, ОСОБА_14 500 гривень, ОСОБА_15 500 гривень, ОСОБА_16 500 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і просила задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, міркування захисника адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні пред`явленого обвинувачення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся. Відповідно суд обмежився дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

У мотивувальній частині вироку суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 , який раніше засуджувався за умисний злочин з корисливих мотивів, на шлях виправлення не став, незважаючи на звільнення від відбування покарань, належних висновків для себе не зробив, з врахуванням інформації, яка викладена у досудовій доповіді, згідно якої орган пробації прийшов до висновку, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є високим, про що свідчить вчинення нового злочину під час іспитового строку, а також враховуючи обставини кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, суд вважав, що винному ОСОБА_8 необхідно, для його виправлення і попередження нових злочинів, призначити покарання в межах санкції передбаченої, ч. 2 ст. 190 КК України.

Разом з тим, суд констатував, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, а на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 3 роки.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив даний злочин 13 вересня 2016 року, тобто після ухвалення вироку Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 28 липня 2016 року, за яким його було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, тому суд першої інстанції призначив йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України. Таким чином покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком 3 років 1 місяць, відповідає вимогам чинного законодавства

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення чи призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про необхідність призначення більш судового покарання, через те, що обвинувачений був неодноразово судимий, але на шлях виправлення не став, а також апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку, з врахуванням того, що ОСОБА_8 є особа похилого віку, відшкодував потерпілим завдані їм збитки, є необгрунтованими та не спростовують встановлені в суді першої інстанції фактичні обставини справи та обґрунтування щодо призначеної обвинуваченому міри покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року, яким засудженого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України з врахуванням ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Головуючий:

Судді: