ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-о/803/2/21 Справа № 1-165/2000 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, якою залишено без змін вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовте Дніпропетровської області,

засуджено за ст. 93 п. б, г, з, ст. ст. 17 ч. 2, 93 п. п. б, г, з, ст. 145 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року залишено без змін вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 93 п. б, г, з, ст. ст. 17 ч. 2, 93 п. п. б, г, з, ст. 145 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишено без змін.
Не погоджуючись з наведеною ухвалою касаційного суду ОСОБА_6 подав заяву про її перегляд за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2020 року заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами повернуто на підставі ч. 3 ст. 464, п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України.
Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2020 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року розподілено до розгляду головуючому судді ОСОБА_1 .
В поданій заяві про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року ОСОБА_6 просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою поновити його право на апеляційне оскарження вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, зупинити виконання даного вироку, змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Також, заявник просить в поданій заяві викликати та допитати в якості свідків його колишнього співкамерника ОСОБА_11 , який відбуває покарання у ДУВП № 4, та його матір ОСОБА_12 .
В обґрунтування доводів заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та доповнень до неї ОСОБА_6 посилається на те, що нововиявленими обставинами на його переконання є те, що перегляд вироку відбувся за його відсутності та відсутності його захисника, чим було порушено його право на захист.
Поряд з цим, заявник звертає увагу на те, що при розгляді справи Дніпропетровським апеляційним судом були допущені суттєві недоліки, які вплинули на результати розгляду справи, оскільки колегія суддів не дала належної оцінки достатності поданих експертом - психіатром об`єктів дослідження, відповідності відповідей експертів іншим фактичним даним, обґрунтованості висновків судово-психіатричної експертизи та їх узгодженості з іншими матеріалами справи, що призвело до неправильної кваліфікації всіх вчинених ним суспільно-небезпечних діянь.
Також, в якості нововиявленої обставини ОСОБА_6 вказує на те, що касаційний розгляд, за наслідками якого було постановлено ухвалу 16 січня 2001 року, був проведений за відсутності секретаря судового засідання.
Крім того, ОСОБА_6 наполягає на допиті свідків, а саме його колишнього співкамерника ОСОБА_11 , який був очевидцем подій та може надати свідчення, важливі для кримінального провадження, а також його матері ОСОБА_12 , яка була безпосередньо 16 січня 2001 року у залі суду касаційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у заяві доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Доводи ОСОБА_6 , викладені в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.
З системного аналізу ст. 459 КПК України слідує, що нововиявленими слід вважати обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі та могли привести до неправильного вироку, що належить переглянути.
Окрім того, нововиявлені обставини повинні знаходитись в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовувати їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Сфальсифіковані докази, а саме, штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідків та інших осіб, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення, будуть вважатися нововиявленими обставинами в тому разі, якщо ці обставини встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.
Так, КК України передбачена відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності, в тому числі і на підставі сфальсифікованих доказів, підроблення документів (ст.ст. 358, 366, 372, 384, КК України).
Разом з цим, факти неправильної оцінки доказів, неправильного застосування закону, якщо вони не були результатом зловживання суддів або осіб, що проводили розслідування, не можуть бути визнанні нововиявленими.
Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 свідчать про те, що ухвалою, на перегляді якої наполягає заявник, залишено без змін вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року щодо ОСОБА_6 .
Цим вироком ОСОБА_6 був засуджений за ст. 93 п. б, г, з, ст.ст. 17 ч. 2, 93 п. п. б, г, з, ст. 145 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі за те, що він 22 листопада 1999 року, працюючи заступником начальника відділу карного розшуку Пятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, за обставин та у спосіб, викладені у вироку, вчинив: умисне вбивство ОСОБА_13 і ОСОБА_14 з хуліганських мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; замах на умисне вбивство ОСОБА_15 і ОСОБА_8 з хуліганських мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; умисно пошкодив індивідуальне майно ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , що завдало значної шкоди потерпілим.
В якості нововиявлених обставин, які, на думку заявника, доводять незаконність ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, ОСОБА_6 вказує на те, що розгляд справи Верховним Судом України відбувся без його та захисника участі, а також за відсутністі секретаря судового засідання, при цьому зазначає про необхідність допиту свідків, а саме особи, з якою утримувався в установі виконання покарань, та його матері.
Однак, виходячи з конкретних обставин вчинення ОСОБА_6 злочинів, за які його засуджено та які мали місце 22 листопада 1999 року, обставини, які на думку заявника є нововиявленими, не знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і ніяким чином не спростовують докази по справі, які суд першої інстанції поклав в основу вироку, який був переглянутий ухвалою Верховного Суду України.
Таким чином, відсутня будь-яка належність вказаних заявником обставин та їх придатність для встановлення наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування у кримінальному провадженні.
Поряд з вказаними заявником обставинами ОСОБА_6 в своїй заяві наголошує на поверховість та невідповідність фактичним обставина справи висновків експертів, що призвело до неправильної кваліфікації вчинених ним діянь і таке інше.
Однак, структурно-системний аналіз глави 34 КПК України свідчить про те, що ці вимоги заявника беззаперечно не відповідають критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом стосовно здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами.
Наведені ОСОБА_6 вимоги не можуть розглядатись як нововиявлені обставини, оскільки перегляду справи за такими обставинами обов`язково повинно передувати притягнення до кримінальної відповідальності й засудження осіб, винних у штучному створенні або підробленні доказів, у дачі свідомо неправдивих показань та інше.
Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні та засудженим під час розгляду його заяви не надано будь-якиї обвинувальних вироків, які б підтвердили будь-який факт зловживання слідчого, прокурора, суду під час кримінального провадження, чи фальсифікація матеріалів провадження.
Аналізуючи заяву засудженого про перегляд справи за нововиявленими обставинами апеляційний суд звертає увагу на те, що в цій заяві фактично йде мова про порушення касаційним судом вимог процесуального закону при перегляді вироку, допиті свідків, які за твердженням засудженого можуть розповісти обставини, що стосується кримінальної справи, які на його погляд є нововиявленими, а далі пов`язує їх з іншими доказами по справі, які він вважає поверхово дослідженими та неповними.
Однак компетенція суду при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначена главою 34 КПК України та не дозволяє переглядати докази без підстав, вказаних у ст. 459 КПК України.
Обставини, на які посилається засуджений в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами, спрямовані виключно на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами різних інстанцій, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.
Крім того, зі змісту заяви ОСОБА_6 слідує, що нововиявленою обставиною він вважає розгляд справи Верховним Судом України за його відсутності та відсутності його захисника. Однак за змістом ст. 459 КПК України вказана обставина не є нововиявленою, оскільки була відома суду на час розгляду справи. При цьому відповідно до вимог ч. 5 ст. 459 КПК України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Інша обставина, яка, на думку заявника, є нововиявленою обставиною порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме розгляд справи за відсутності секретаря судового засідання, допущене Верховним Судом України при перегляді вироку щодо нього від 14 листопада 2000 року, не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України.
Верховний Суд України переглянув кримінальну справу щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку відповідно до чинних на той час вимог кримінально-процесуального закону.
Так, відповідно до ч. 9 ст. 362 КПК України 1960 року протокол судового засідання та фіксація технічними засобами перебігу судового процесу в апеляційному суді ведуться у випадку проведення ним судового слідства.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження та ухвали Верховного Суду від 16 січня 2001 року під час апеляційного перегляду судове слідство не проводилось, а тому підстави залучення секретаря судового засідання для ведення протоколу судового засідання та фіксації технічними засобами перебігу судового процесу були відсутні.
Таким чином, під час розгляду заяви ОСОБА_6 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року не було встановлено конкретні обставини, які відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК України можливо було б визнати нововиявленими.
З огляду на викладене, підстави для задоволення заяви ОСОБА_6 по справі відсутні, а рішення Верховного Суду України ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 467 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, якою залишено без змін вирок Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, яким ОСОБА_6 , засуджено за ст. 93 п. б, г, з, ст. ст. 17 ч. 2, 93 п. п. б, г, з, ст. 145 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_2 ОСОБА_3