Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/465/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 ,
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу

обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2021 року, якою обвинуваченому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, з повною загальною освітою, не працює, спів мешкає, утриманців не має, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , неодноразово судимий, останній раз:
- 02.08.2013 року Знам`янським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 1231, ч. 1 ст. 71 до 7 років 6 місяців позбавлення волі,
обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 12.00 год.00 27 квітня 2021 року по 12.00 год.25 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2021 року до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 06 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.395 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та проступку, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зникли, обвинувачений раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я, не одружений, за місцем реєстрації не проживає, утриманців не має, з огляду на що вбачається, що він не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, в Знам`янському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку за ч.1 ст.126 КК України, тобто зазначені обставини підтверджують існування вищезазначених ризиків.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Судове рішення мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_8 , не має міцних соціальних зв`язків, оскільки офіційно не працює та не має постійного джерела доходів, за місцем реєстрації не проживає, утриманці відсутні, перебуваючи на волі може ухилятися від кримінальної відповідальності, раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я, а тому схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскільки кримінальне провадження направлено до суду, ризику впливу на потерпілого та свідків не має.
Тяжкість злочину не може біти підставою для тримання його під вартою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні:

- порушення Правил адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України;

- умисному і середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад ; здоров`я, тобто злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.395 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ст.395 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.
Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.
ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки настійливо не бажаючи займатися суспільно-корисною працею

Про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень свідчить те, що ОСОБА_8 маючи не погашену і не зняту в установленому законом порядку судимість, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, незважаючи на те, що йому було встановлено адміністративний нагляд, без дозволу органів Національної поліції залишив місце проживання та вчинив новий злочин.

Також, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у

ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки у Знам`янському міськрайонному суді перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.
Про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_8 не одружений, за місцем реєстрації не проживає, утриманців не має, з огляду на що вбачається, що він не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу.
Як вбачається з обвинувального акту обставин, які пом`якшують покарання - не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, наявність в районному суді іншого кримінального провадження, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того у ОСОБА_8 наявний ризик впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, маючи можливість вільного пересування та контактів, ОСОБА_8 може прямо чи опосередковано впливати на них шляхом здійснення погроз та залякування.
А тому, доводи ОСОБА_8 про можливість не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи сторони захисту про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та офіційне місце реєстрації, колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки, як вбачається з матеріалів обвинувального акту останній самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про те, що ОСОБА_8 маючим судимості на шлях виправлення не став, обвинувачується у самовільному залишенні місце проживання з метою уникнення від адміністративного нагляду, на розгляді в районному суді перебуває обвинувальний акту, не має соціальних зв`язків та місця роботи, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
За таких підстав, належна поведінка ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінального провадження не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Доводи щодо наявності постійного місця проживання, - у даному випадку розцінюються як такі, що, зважаючи на ряд зазначених вище обставин, уособлено не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Відтак, є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведене, необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисників про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2021 року, якою ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 12.00 год.27 квітня 2021 року по 12 год.25 червня 2021 року, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4