Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/8504/19
Провадження №1-кп/523/437/21
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

02.07.2021 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Шкорупеєва Д.А., секретарі Луженко В.П., за участю прокурора Климовича О.П., Тодорова В.О., захисника Клименко Л.Г., обвинуваченого ОСОБА_1 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000020, 0000394, із звинувачення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Мусалата республіки Джамахарія, з середньою освітою (ЗОШ№11), не працюючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно статті 89 КК України раніше не судимий, стосовно якого:

-28.05.2019 до Суворовського районного суду міста Одеси направлено обвинувальний акт за ч. 1 ст.186 КК України, який перебуває на розгляді.

у скоєні кримінального правопорушення ст. ст.185 ч.3, 186 ч.1 КК України, -

Встановив:

Судом встановлено, що 20.02.2019 о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в торговій залі за адресою: м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 30 (АЗК «АМІК Україна»), де у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_1 вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до полиць острівного стелажу та таємно, шляхом вільного доступу заволодів майном, що належить підприємству з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», а саме: дві упаковки цукерок «Рафаєлло» вартістю 127 гривень кожна та упаковку Ассорті Місо Фітнес Мікс суш яг. ядер фісташок масою 125 грам вартістю 84 гривні. Після чого направився до виходу з торгівельної зали не розрахувавшись, що помітила свідок ОСОБА_2 , що стояла біля дверей торгівельної зали. Коли ОСОБА_3 виходив з торгівельної зали АЗС «Амік Україна», ОСОБА_2 словесно намагалась його зупинити, та вийшла за ним з торгівельної зали, однак ОСОБА_1 незважаючи на оклики, та розуміючи, що його дії стали помітні, пришвидшив ходьбу та з місця злочину скрився, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Тим самим, своїми злочинними діями завдав матеріальний збиток ПІІ «АМІК Україна» на загальну суму 338 гривні.

ОСОБА_1 , 23.01.2021 о 00 годин 51 хвилин, з метою підшуковування чужого майна громадян, яким можливо таємно заволодіти проходив черезтериторію автомобільної стоянки, що знаходиться біля будівлі КНП «Одеська клінічна лікарня №11» за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Воробйова, будинок 5, де помітив припаркований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2121» д/н НОМЕР_1 та знаючи окремі особливості відкриття автомобільних капотів визначив предметом свого злочинного посягання майно, що може знаходитись всередині автомобіля, яким вирішив таємно заволодіти.

Діючи із вказаною метою, повторно, з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_1 підійшов до зазначеного автомобіля та переконавшись у тому, що його дії залишаються непоміченими для оточуючих, проник до сховища особи, а саме: невстановленим досудовим слідством способом, відчинив капот автомобіля, та шляхом відірвання електричних проводів від клем, вилучив акумуляторну батарею марки «Wistar» синього кольору №0 вартістю 1500 (тисяча п`ятсот) гривень.

Таємно заволодівши вказаним майном, ОСОБА_1 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1500 гривень.

При допиті обвинувачений ОСОБА_1 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 2 ст.186 ч.1 КК України визнав та пояснив суду, що 20.02.2019 року, він зайшов до заправки «АМІК Україна» та викрав з торгівельного залу дві упаковки цукерок «Рафаєлло», фісташки, почав виходити з торгівельного залу та його дії помітила співробітниця торгівельного залу, викраденим розпорядився на власний розсуд.

23.01.2021 року у ночі, викрав з автомобіля «ВАЗ» акумулятор, шляхом відкриття капоту. Викрадений акумулятор залишив у себе вдома.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, а також за ст. 185 ч. 3 КК України, як, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_1 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч.3, 186 ч.1, КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3, ст.186 ч.1 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_1 , у вчинені правопорушення, передбачених ст. 185 ч. 3, ст.186 ч.1 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_1 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_1 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_1 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_1 , відшкодував шкоду потерпілим, має постійне місце мешкання, мати пенсіонерку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Суд не примає до уваги посилання прокурора на існуючий вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_1 оскільки прокурором він ненаданий під час дослідження доказів.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_1 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому наступне покарання:

За ч.3 ст.185 КК України призначити ОСОБА_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

За ч.1 ст. 186 КК України призначити ОСОБА_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 , покарання у виді позбавлення волі на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 , від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_1 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції);

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 2 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції).

У разі порушення засудженим умов виконання ст.76 КК України, зарахувати у частину відбування покарання строк перебування під вартою з 25.01.2021 по 02.07.2021 року.

Звільнити засудженого ОСОБА_1 , з під варти у залі суду.

Речові докази вважати повернутими.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси Шкорупеєв Д.А.