Справа № 761/2722/21
Провадження № 1-кс/761/2653/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 000 99 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.362 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ :
Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотання у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 000 99 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.362 КК України про арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

На обгрунтування клопотання прокурором зазначено, що у провадженні Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 420 201 011 000 000 99 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.362 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що Службові особи Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) за відсутності документації із землеустрою та рішення Київської міської ради, внесли до листа від 06.11.2019 № 05702-20648 завідомо неправдиві відомості, на підставі якого державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у м. Києві внесено відомості про зміну коду цільового призначення земельної ділянки :78:043:0018 з 07.02 (для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту) на 03.10 (для будівництва і обслуговування будівель ринкової інфраструктури).

Крім цього, до СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві з ДКІБ СБУ надійшли матеріали щодо незаконної зміни 08.11.2019 інформації в ДЗК, а саме коду цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :78:043:0018, кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру в м. Києві.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до п. 26 рішення Київської міської ради від 14 березня 2002 року N 300/1734, затверджено проект відведення земельних ділянок ТОВ "Інтерспорт" для реконструкції з розширенням в частині прибудови до споруди колишньої школи масового навчання населення плаванню під спортивно-оздоровчий комплекс, його подальшої експлуатації і обслуговування та для будівництва, подальшої експлуатації і обслуговування критих тенісних кортів з комплексним благоустроєм прилеглої території на АДРЕСА_1 .

Передано ТОВ "Інтерспорт" земельні ділянки загальною площею 1,76 га на АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :78:043:0018).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка по АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :78:043:0018) на праві власності належить територіальній громаді міста Києва в особі КМДА.

На думку прокурора вказані земельні ділянки, являються об`єктами кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, які на даний час можуть перетворюватись чи відчужуватись.
Крім того, земельна ділянка по АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :78:043:0018) постановою слідчого визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на нерухоме майно по АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :78:043:0018) із забороною проведення будівельних та підготовчих робіт.

Також прокурор просив розглянути клопотання без повідомлення власників майна з метою забезпечення арешту майна.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Так, встановлено, що УП ГУНП в м. Києві здійснює досудове розслідування кримінального провадження за № 420 201 011 000 000 99 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.362 КК України.

В межах даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту нанерухоме майно по АДРЕСА_1 (з кадастровим номером :78:043:0018) із забороною проведення будівельних та підготовчих робіт.

Обгрунтовуючи підстави для накладення арешту прокурор вказує, що вказані об`єкти нерухомого майна є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зазначене майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, окрім того існує висока ймовірність подальшого перетворення вказаного майна.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим посилання прокурора на ту обставину, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак наявність правової підстави для арешту майна, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону.

При цьому, не зважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову органу досудового розслідування про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні, як вважає слідчий суддя, прокурором під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність нерухомого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування є передчасним, належним чином необґрунтованим та немотивованим, винесеним без належного врахування обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Крім того, є сумнівним посилання прокурора щодо наявності ризику відчуження вказаного майна, з огляду на період з моменту внесення відомостей до ЄРДР (28.04.2020) до звернення прокурора з відповідним клопотанням про арешт майна. При цьому будь-яких відомостей щодо можливого вчинення дій про зміну чи відчуження нерухомого майна матеріали клопотання не містить.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в тому числі і арешт майна, має неухильно дотримуватися вимог закону.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання прокурора.
Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 420 201 011 000 000 99 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.362 КК України про арешту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :8).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошений 03.02.2021.

Слідчий суддя: