КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року про продовження строку тримання під ватою обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України (в редакції станом на 13.06.2018 року).

02 червня 2021 року під час розгляду справи в підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0006532 від 13.06.2018 року, при цьому звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, а також задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою останньому тривалістю до 30 липня 2021 року включно.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що жодних доказів на підтвердження існування хоча б одного із передбачених ст. 177 КПК України ризиків разом із клопотанням прокурора про обрання запобіжного заходу надано не було, а також відсутні і будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим приписами ст. 177 КПК України. Захисник ОСОБА_5 вважає, що відсутність таких відомостей в клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу, дає можливість певно стверджувати про те, що прокурором не надано жодних доказів, а тому не доведено обставин, зазначених в ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не звернув увагу на те, що перекладач ОСОБА_7 перекладає підсудному не на мові Республіки Сомалі, а арабською мовою, яку обвинувачений не розуміє.
Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, не взято до уваги той факт, що обвинувачений має постійне місце проживання, згідно договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/761/2479/21 (справа №761/18612/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що останній раніше не судимий, однак на даний час обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи, із застосуванням фізичного та психологічного насильства, при цьому є іноземцем, не має стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання в Україні, під час досудового розслідування не виконав обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2018, що свідчить про намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності, а тому на переконання суду існує реальний ризик, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи не ізольованим в межах запобіжного заходу, може переховуватись від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, у відповідності з вимогами ст.178 КПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ( обвинувачується) особа, обставини особистого життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого свідчать про неможливість застосування ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

При цьому суд обґрунтовано зазначив, що застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження.

Отже, апеляційні доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час триває розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , враховуючи обізнаність обвинуваченого про деяких учасників кримінального провадження, останній, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може незаконним чином впливати на свідків та потерпілу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі обставин, посилання захисника ОСОБА_5 на ту обставину, що обвинувачений має постійне місце проживання, згідно договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 та раніше не судимий, не можуть бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання його під вартою.

За викладеним, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, належним чином мотивованою, і підстав для її скасування та обрання ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, а саме у вигляді застави, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, до 30 липня 2021 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:__________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3