Справа № 405/1091/21
провадження № 1-кп/405/47/21
УХВАЛА

09.03.2021 м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000380 від 08.11.2020 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньо освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, не маючого утриманців, який перебуває на «Д» обліку» в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з 2019 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такий, що не має судимостей,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_4 ,
потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:

прокурор під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на строк 60 днів, мотивуючи тим, що з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує, останній може змінити постійне місце проживання не повідомивши про це суд. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_3 не працює, неодружений, тобто відсутні місці соціальні зв`язки, що в свою чергу не позбавляє можливості вільно змінити ним своє місце перебування, у тому числі і виїзду за межі країни чи на території не підконтрольні Україні, тому існують ризики щодо переховування останнього, та виключення таких альтернативних запобіжних заходів, як особисте зобов`язання та домашній арешт. Крім того, застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як особиста порука неможливо, у зв`язку із не встановленням осіб, які заслуговують на особливу довіру та яким можливо передати обвинуваченого.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, так як він потребує лікування в медичному закладі, яке в умовах слідчого ізолятора йому не можуть надати, так як необхідний вузький спеціаліст для того щоб витягти пластину з плеча.
Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання свого підзахисного, просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт з метою отримання останнім медичної допомоги, та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд відзначає наступне.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п. 5 ч. 2ст.183 КПК України).
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.01.2021 підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 ухвала слідчого судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.01.2021 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_3 , - скасована. Обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 13.03.2021.
Вирішуючи питання продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).
Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей.
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до десяти років, відповідно до обвинувального акту кримінальне правопорушення спричинило загибель кількох осіб. Керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія, вчиненим у стані алкогольного сп`яніння та під дією препарату бупренорфін гідро хлорид, який має протипоказання для керування транспортними засобами.
Крім того, обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх/неповнолітній дітей не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий. Перебуває на «Д» обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» з 2019 року.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого суд водночас зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє. Надання такої медичної допомоги може були забезпечено у порядку, передбаченому законодавством, зокрема відповідно до спільного наказу Міністерство юстиції та Міністерство охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 "Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту".
Разом з тим, стороною захисту не надано суду жодного підтверджуючого документу про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , відомостей про звернення до медичної частини слідчого ізолятора та доказів на підтвердження тих обставин, які б унеможливлювали перебування в установі попереднього ув`язнення.
Також суд вважає, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного загрози - повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи зазначене, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо можливості зміни запобіжного заходу на більш м`який обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою у ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор", суд вважає, що не зникли ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілих, та вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості (Рішення Європейського Суду «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Крім того, жодних доказів, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суду не надано. Інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою не доведені.
Отже тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні такого заходу, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Оскільки, ОСОБА_3 обвинувачується у злочині, передбаченому ч.3 ст.286 КК України, який спричинив загибель кількох осіб, керуючись ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави.
З метою виконання забезпечення належної поведінки та покладених процесуальних обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою на строк шістдесят днів.
Керуючись ст.ст. 177,178, 183, 369, 376, 395 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, а саме з 09 березня 2021 року до 07 травня 2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9