Справа № 456/199/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1236/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №456/199/20 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Угольна Стрийського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної (немайнової) шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 3 000,00 (три тисячі) грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 27 грудня 2019 року, близько 16:00 год., перебуваючи на вул. Січових Стрільців у с. Бережниця Стрийського району Львівської області, де в ході словесного конфлікту між ним та дружиною ОСОБА_8 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень умисно наніс дружині ОСОБА_8 декілька ударів правою рукою в обличчя, а саме в ділянку її носа та щелепи. Внаслідок нанесених ударів потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна спинки носа, забійної рани переднісся, забійного садна нижньої губи, часткової ампутації різців верхньої щелепи, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Вирок суду оскаржено обвинуваченим ОСОБА_7 . У поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, оскільки не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. На думку апелянта, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки слідчому ОСОБА_9 не надавалося доручення щодо розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001537, отже досудове розслідування проводилося неуповноваженою особою, а наявні в справі докази, зокрема висновок експерта № 265 від 28 грудня 2019 року, є очевидно недопустимими.

Окрім того, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме покази експерта ОСОБА_10 . За наявності суперечливих доказів, зокрема показань експерта та потерпілої, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що, в свою чергу, свідчить про те, що дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що саме від дій обвинуваченого отримано тілесні ушкодження потерпілою. Також місцевим судом не прийнято до уваги того факту, що потерпіла не змогла обґрунтувати заявлений нею розмір матеріальної та моральної шкоди. З урахуванням наведеного просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження № 0001537.

Потерпілою подано заяву, в якій остання просила проводити розгляд у її відсутності, заперечивши вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого. Просила залишити рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_6 із обґрунтуванням законності та вмотивованості оскаржуваного вироку, вивчивши матеріали справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Так, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість вироку та винесення такого з порушенням норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

На підтвердження встановлених фактичних обставин щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої, свідка, судово-медичного експерта та письмові докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведеними та дослідженими в судовому засіданні доказами, на які суд покликався у вироку, спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, що доводять вину обвинуваченого.

Так, факт вчинення кримінального правопорушення та вина обвинуваченого у його вчиненні доведені показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , судово-медичного експерта ОСОБА_10 , висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР ОСОБА_10 №265 від 28 грудня 2019 року, а також іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Оцінка доказів, визнання їх належними і допустимими зроблена судом з врахуванням всіх обставин провадження.

Відтак, покликання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вини обвинуваченого визнаються апеляційним судом безпідставними, оскільки такі повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, покладеними в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів, зібраних органом досудового розслідування, зважаючи на той факт, що всі слідчі дії були проведені до надання слідчим доручення, не ґрунтуються на правових приписах КПК України, оскільки статтею 40 КПК України надано слідчому право доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам. Однак, як вказаною нормою закону, так і іншими правовими приписами КПК України не передбачено, що проведення слідчих дій можливе лише після надання відповідного доручення. Натомість КПК України забороняє проведення будь-яких слідчих дій до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, окрім проведення огляду місця події. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі дії у ньому проведені після внесення 28 грудня 2019 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до витягу з якого слідчий ОСОБА_9 здійснює досудове розслідування, а відтак відсутні підстави для визнання доказів недопустимими в порядку ст. 87 КПК України.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне, оскільки останній в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що між ним та потерпілою 27 грудня 2019 року мав місце конфлікт, під час якого він штовхнув рукою потерпілу, внаслідок чого вона впала на землю.

Висновок судово-медичного експерта № 265 від 28 грудня 2019 року, який судом першої інстанції визнано належним та допустимим доказом, також підтверджує той факт, що внаслідок подій, які мали місце 27 грудня 2019 року, потерпілій ОСОБА_8 завдано тілесних ушкоджень, які могли бути отримані від поштовху обвинуваченого, який розцінюється як удар, оскільки відбувся з прикладанням сили, що підтвердив в судовому засіданні місцевого суду судово-медичний експерт. Вказані обставини спростовують доводи апелянта про те, що судом першої інстанції належним чином не взято до уваги покази експерта ОСОБА_10 .

Апеляційний суд не приймає до уваги покликання апелянта на суперечності у показах потерпілої та експерта, оскільки такі не були спростовані під час апеляційного розгляду справи, а стороною захисту не подано клопотання про повторний допит, зокрема експерта ОСОБА_10 під час перегляду справи. Окрім того, певні неточності у показаннях не можуть свідчити про їх неправдивість та слугувати підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що на досудовому розслідуванні експертом, всупереч закону, досліджено медичну довідку, надану потерпілою, а не органом досудового розслідування, оскільки наведене не суперечить Інструкції про проведення судово-медичної експертизи і належить до компетенції експерта. Даний висновок узгоджується з постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17.

Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту та вірно прийшов до висновку про те, що докази в своїй сукупності є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого, при оформленні цих доказів не було допущено порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, і даним про його особу, який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не був судимий та який вчинив злочин щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, що місцевим судом визнано як обставину, яка обтяжує покарання. Обране судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, взявши до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000, 00 грн., яка відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Викладені у вироку суду висновки відповідають фактичним обставинам. Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду, які б тягли за собою скасування вироку та закриття кримінального провадження, про що порушується питання в апеляційній скарзі, допущено не було.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, то з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4