Справа № 728/129/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/312/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000768 від 22.09.2015 року , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Матіївка, Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Матївка, Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Пролетарське, Коропського району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Матіївка , Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України;

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_12 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_13

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11

їх захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 ,

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_16 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбування йому покарання визначено рахувати з моменту затримання, з 22.09.2015 року.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період із 22.09.2015 року по 15.09.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування йому покарання визначено рахувати з моменту затримання, з 22.09.2015 року.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період із 22.09.2015 року по 15.09.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання, з 22.09.2015 року.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період із 22.09.2015 року по 15.09.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обрано обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, взято їх під варту негайно із зали суду.

ОСОБА_11 визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст. 396 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

Строк відбуття йому покарання ухвалено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 232 грн. 17 коп.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_6 50000 грн., а з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 по 25000 грн. з кожного окремо. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 491 грн. 04 коп., з кожного по 163 грн. 68 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За вироком суду визнано доведеним, що 20.09.2015 року ОСОБА_6 та двоє неповнолітніх - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, бажаючи нанести ОСОБА_18 , тілесні ушкодження невизначеного ступеню тяжкості, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, протягом тривалого часу, по черзі, руками, ногами та дерев`яною палицею наносили ОСОБА_18 численні удари по голові та тулубу, відрубали вказівний палець правої руки, спричиняючи останньому сильний фізичний біль та фізичне страждання, але байдуже ставлячись до наслідків, умисно спільно спричинили ОСОБА_18 ряд тілесних ушкоджень, в результаті яких потерпілий помер на місці.

Так, 20.09.2015 року, близько 20 години, ОСОБА_6 , знаходячись у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , умисно наніс один удар ногою в обличчя, та декілька ударів рукою в область спини ОСОБА_18 .

Цього ж дня, 20.09.2015 року, близько 22 години, ОСОБА_6 , знаходячись у веранді будинку, розташованого про АДРЕСА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_18 близько трьох ударів кулаками обох рук в область обличчя та декілька ударів ногами в область голови та тулуба. Після цього, ОСОБА_6 взяв ОСОБА_18 за одяг та кинув його головою донизу до підвалу, висотою 170 см, покриття якого піщане.

У подальшому, продовжуючи свій злочинний намір, 20.09.2015 року, близько 23 години, неповнолітній ОСОБА_10 , знаходячись на вулиці біля будинку по АДРЕСА_4 , умисно наніс ОСОБА_18 близько п`яти ударів ліктями та близько п`яти ударів колінами в область тулуба.

Потім, 20.09.2015 року, близько 23 години 10 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на вулиці біля будинку по АДРЕСА_4 , умисно наніс ОСОБА_18 декілька ударів рукою в обличчя, та декілька ударів дерев`яною палицею по тілу.

Після цього, 20.09.2015 року, близько 23 години 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись на вулиці біля будинку по АДРЕСА_4 , наніс ОСОБА_18 декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу, після чого схопив ОСОБА_18 за тулуб, підняв останнього та із силою умисно три рази кинув його на землю.

Потім, 21.09.2015 року, близько 00 години 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 сокирою відрубав ОСОБА_18 вказівний палець правої руки.

У результаті спільно нанесених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_18 помер на місці події в с. Матіївка, Бахмацького району, Чернігівської області. Причиною смерті ОСОБА_18 є травматичний шок, який розвинувся на тлі отриманої політравми, а саме: закритої черепно-мозкової травми із забійною раною лівої скроневої ділянки, саден на правій щоці, синців на повіках обох очей, закритого перелому кісток носу, масивного крововиливу практично по всій внутрішній поверхні шкірно-м`язевого клаптя голови, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в борознах півкуль головного мозку та мозжечка, точкових крововиливів у речовину тім`яних долей та стовбур головного мозку, кров`янистого ліквору бічних шлуночків мозку; закритої травми грудної клітки з «не прямими» переломами ребер по переднім пахвовим лініям справа 6, 7, 8 ребра, та 5, 6, 7 ребра; крововиливів у м`які тканини шиї, синців правого плеча, лівого передпліччя, правого колінного суглобу, лівої гомілки, саден лівої та правої гомілки, крім того в нього було ампутовано другий палець правої кисті.

21.09.2015 року, близько 8 години 30 хвилин, ОСОБА_11 , знаходячись поблизу будинку по АДРЕСА_4 , достовірно знаючи що ОСОБА_18 помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, на прохання ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , надав їм покривало для перенесення трупа ОСОБА_18 , рукою показав напрямок куди віднести труп та заховати його у лісі.

Крім того, судом зазначено, що в ході судового розгляду не здобуто переконливих доказів в частині обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яке підтримує потерпіла та її представник за п.п.4,12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб.

Такі висновки суд обґрунтував тим, що умисно заподіюючи потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ставлення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , до наслідків є необережним, вони не передбачали і не допускали можливості настання смерті потерпілого. Вчинене за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство ( п.12 ч.2 ст.115 КК України ) вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь кілька осіб (дві та більше) які заздалегідь, тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання. Обвинувачені не діяли спільно з умислом, спрямованим на вчинення вбивства, такої попередньої домовленості між ними не було. Умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю ( п.4 ч.2ст. 115 КК України ) вважається тоді, коли обвинувачені мали намір та застосували до потерпілого мучення, тортури, мордування та інші дії, які б завдавали потерпілому особливих фізичних психічних чи моральних страждань.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеність його вини, просив вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання в межах мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом 1 інстанції не враховано, що він щиро розкаявся, вину визнав, засуджує свою поведінку, цивільний позов потерпілої визнав повністю, має сім`ю, на його утриманні перебуває три малолітні дитини, за місцем проживання характеризується позитивно, активно сприяв у розкритті злочину, являється учасником бойових дій, працевлаштований.

Також зазначає, що вчинив даний злочин у стресовому, післявоєнному стані, одразу після повернення із зони бойових дій на території Луганської та Донецької областей під час проведення антитерористичної операції.

На думку апелянта, вказані вище обставини та дані про його особу є підставами для призначення йому більш м`якого покарання.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини, просила вирок відносно ОСОБА_8 змінити, призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 01.02.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом 1 інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_8 скоїв злочин вперше, не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що він вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся. Під час розгляду справи в суді перебував на волі, за весь цей час не скоїв жодного правопорушення, працював, його поведінка свідчить про те, що він став на шлях виправлення. ОСОБА_8 має позитивні характеристики за місцем мешкання та навчання, негативні характеристики відсутні.

Згідно висновку органу пробації, які не були враховані судом 1 інстанції, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі можливе і не становить високої небезпеки для суспільства.

Вказані вище обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_8 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і є підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20.06.2017 року, справа №663/537/17) та зважаючи, що після оголошення вироку ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, до термін знаходження обвинуваченого під вартою з 01.02.2021 року по день вступу вироку в законну силу з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просила вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за п.п. 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнати винуватим та призначити покарання за п.п. 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за п.п. 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнати винуватим та призначити покарання за ст. 396 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Також просить цивільний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не взяв до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а також доводи потерпілого та його представника стосовно того, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вчинили умисне вбивство за обтяжуючих обставин, про що свідчить велика кількість нанесених тілесних ушкоджень, що мають характер особливого мучення, тривалість заподіяння тілесних ушкоджень, ампутація пальця правої руки.

Вказує, що свідки детально пояснювали яку кількість ударів та куди саме нанесли потерпілому кожен із обвинувачених. При цьому роль ОСОБА_20 в нанесенні тілесних ушкоджень була основною, він керував процесом побиття та знущання над потерпілим. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 також брали активну участь у побитті потерпілого протягом тривалого часу.

На думку потерпілої, з вказаних вище обставин можна зробити висновок, що у обвинувачених був умисел на спричинення смерті ОСОБА_18 . Наносячи велику кількість ударів у життєво важливі органи, вони усвідомлювали, що від їхніх дій може настати смерть потерпілого, але продовжували побиття, тобто, бажали, щоб він помер.

Звертає увагу, що суд 1 інстанції необґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, так як вони не визнавали свою вину та не відшкодували витрати на поховання, не визнали цивільний позов. Такі їх дії не можуть свідчити про щире каяття.

На думку апелянта, призначене всім обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, а застосування до ОСОБА_10 ст. 69 КК України свідчить про те, судом не було враховано тяжкість наслідків, що настали від його дій.

Часткове задоволення позову не відповідає характеру та тривалості моральних страждань, які перенесла потерпіла у зв`язку зі смертю свого племінника, який був сиротою.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційні скарги залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та їх захисники підтримали подані апеляційні скарги сторони захисту і просили їх задовольнити, заперечували проти скарги потерпілої.

Представник потерплої адвокат ОСОБА_13 підтримав апеляційну скаргу потерпілої, просив її задовольнити з викладених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 заперечував.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту та потерпілої, просив залишити їх без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, дії ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вірно кваліфіковані судом за ч. ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне протиправне заподіяння іншій особі тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчиненому способом, що має характер особливого мучення, групою осіб, та які спричинили смерть потерпілого; дії ОСОБА_11 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 396 КК України, як умисне, заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину. Дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 396 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

На обґрунтування своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд послався на показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які бачили як ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово, по черзі, протягом тривалого часу, а саме: з 20-00 год. 20.09.2015 року по 00-30 год. 21.09.2015 року, наносили руками, ногами та дерев`яною палицею численні удари по голові та тулубу потерпілому ОСОБА_18 , відрубали вказівний палець правої руки; показання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які не заперечували, що саме вони протягом тривалого часу наносили численні удари по голові та тулубу потерпілого, від яких останній помер; а також на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, у тому числі даних протоколів слідчих експериментів, згідно з якими свідки та обвинувачені розповіли про обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 ; висновки судово-медичної експертизи №110 від 22.09.15 року та висновки комісійної судово-медичної експертизи № 263 від 17.12.2015 року, згідно яких комісія експертів, відповідно до даних, що були отримані під час проведення первинної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18 на його трупі були виявлені тілесні ушкодження у вигляді політравми, а саме : закрита черепно мозкова травма із забійною раною лівої скроневої ділянки , садна на правій щоці, синцями на повіках обох очей, закритим переломом кісток носа ; масивним крововиливом практично по всій внутрішній поверхні шкірно м`язового клаптя голови, крововиливом під м`яку мозкову оболонку в борознах півкуль головного мозку та мозочку, точковими крововиливами в речовину тім`яних долей та стовбур головного мозку, кров`янистим ліквором в бічних шлуночках мозку; закрита травма грудної клітки з непрямими переломами ребер по переднім пахвовим лініям справа 6,7,8 ребра та 5,6,7 ребра; крововиливами в м`які тканини шиї, синцями правого плеча, лівого передпліччя, правого колінного суглобу , лівої гомілки, саден лівої та правої гомілки. Крім того, в нього було ампутовано другий палець правої кисті. Причиною смерті ОСОБА_18 комісія експертів визнала травматичний шок, який розвинувся на тлі описаної вище політравми. Наведений висновок щодо причин смерті підтверджується наявністю множинних ушкоджень різних частин тіла (голови, тулуба, кінцівок), характерними ознаками масового процесу, а саме: малокрів`ям внутрішніх органів (серце, легені, нирка, печінка), великою кількістю крововиливів на слизовій оболонці шлунку, гістологічно виявленими ознаками шокової печінки та явищами набряку набухання речовини головного мозку. Весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень (політравма) в сукупності, за ознакою небезпеки для життя, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Весь комплекс тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок неодноразових, не менше ніж 10 ударів руками та ногами. Оскільки тілесні ушкодження знаходяться в різноманітних, іноді протилежних одна до одної ділянках тіла, встановити конкретне положення ОСОБА_25 в момент отримання тілесних ушкоджень не можливо. Відповідно до даних, що містяться в первинній судово - медичній експертизі трупа, після отримання всього описаного комплексу тілесних ушкоджень, потерпілий міг жити невеликий проміжок часу , що вимірюється десятками хвилин, до 1,5 години. В процесі та після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_26 до моменту втрати свідомості (як наслідок черепно- мозкової травми та травматичного шоку) міг здійснювати цілеспрямовані активні дії - розмовляти , ходити, тощо. Комісія не виключає можливості того, що при наданні Шугаю своєчасної кваліфікованої медичної допомоги він міг би залишитись живим. Дані висновку первинної судово-медичної експертизи трупа Шугая № 110 дають змогу вважати що вони могли утворитися 20.09.2015 року. 2015 року. Під час проведення експертизи експертами не виявлено даних, які б дали змогу встановити послідовність заподіяння Шугаю тілесних ушкоджень. Весь виявлений при експертизі трупа комплекс тілесних ушкоджень не міг утворитись виключно за обставин, на які вказує підозрюваний ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту від 23.09.2015 року ( внаслідок кількох ударів по грудній клітці та голові ), і підозрюваний ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту від 23.09.2015 року ( внаслідок кількох ударів по грудній клітці та голові). Весь комплекс тілесних ушкоджень міг утворитись за обставин, на які вказує підозрюваний ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту від 12.11.2015 року ( внаслідок численних ударів руками та ногами по голові та тулубу, „ кидків потерпілого на землю, удару сокирою по правій кисті). Виявлені при експертизі трупа ушкодження у вигляді закритої черепномозкової травми, закритої травми грудної клітки, множинних синців та саден тулуба і кінцівок могли утворитись за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_24 в ході слідчого експерименту від 29.10.2015 року ( внаслідок численних ударів руками та ногами по голові та тулубу «кидку» потерпілого в підвал.

Допитаний судом 1 інстанції експерт ОСОБА_27 , член комісії, окрім іншого, повідомив, що у даному випадку не можливо встановити чи сильний біль чи ні відчував потерпілий до втрати свідомості. Травматичний шок утворив комплекс спричинених тілесних ушкоджень. Є комплекс тілесних ушкоджень, який привів до смерті. У даному випадку не можна сказати, що смерть наступила внаслідок втрати пальця. Тому, у висновку зазначено, що смерть настала від ряду травм, а не від однієї цієї травми. Всі тілесні ушкодження, які були описані при судово-медичній експертизі трупа були враховані експертами. Експертним шляхом не можливо встановити, які тілесні ушкодження наніс потерпілому ОСОБА_6 окремо.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої щодо неправильної кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України та необхідності їх кваліфікації за п.п. 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року № 2 , для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Вчинене за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство ( п.12 ч.2 ст.115 КК України ) вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь кілька осіб ( дві та більше) які заздалегідь , тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання.

Умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю ( п.4 ч.2ст. 115 КК України ) вважається тоді, коли обвинувачені мали намір та застосували до потерпілого мучення, тортури, мордування та інші дії, які б завдавали потерпілому особливих фізичних психічних чи моральних страждань.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і як встановлено судом 1 інстанцій, до події злочину стосунки між обвинуваченими та потерпілим не були неприязними, вони разом вживали спиртні напої, а під час раптово виниклого конфлікту обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , своїми спільними умисними діями спричинили ОСОБА_18 як легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, так і тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_18 . Показаннями обвинувачених та свідків встановлено, що обвинувачені та потерпілий деякий час не конфліктували, припиняли його побиття.

Судом 1 інстанції встановлено, з чим погоджується і апеляційний суд, що під час розгляду не доведено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , завдаючи ударів потерпілому, мали умисел на заподіяння смерті останнього, обвинувачені не діяли спільно з умислом, спрямованим на вчинення вбивства, такої попередньої домовленості між ними не було. Також не було доведено, що останні домовлялися про нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.

Отже, враховуючи дані про обстановку вчинення кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, їх локалізацію і механізм утворення, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 121 КК України.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вчинили умисне вбивство за обтяжуючих обставин, виходячи тільки з кількості нанесення ударів у життєво важливі органи, ампутація пальця правої руки, що мають характер особливого мучення, від яких останній помер.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом 1 інстанції враховано той факт, що ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , наносячи потерпілому ОСОБА_18 по черзі численні удари по голові та тулубу руками, ногами та дерев`яною палицею, відрубуючи вказівний палець правої руки, спричиняли потерпілому сильний фізичний біль та фізичне страждання, та кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілого, окрім іншого, за кваліфікуючою ознакою, вчинене способом, що має характер особливого мучення.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання, яке ОСОБА_6 має відбувати реально, суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував, проте, сприяв розслідуванню та визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, має сім`ю, у нього на утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей, працевлаштований, за місцем проживання та військової служби характеризується добре, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, обставини, що його пом`якшують, - активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, висновок судово-психіатричної експертизи № 628 від 15.10.2015 року, згідно якого у ОСОБА_6 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також на теперішній час виявлені клінічні ознаки посттравматичного стресового розладу, але за його психічним станом примусові заходи медичного характеру йому зараз не показані, він за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Таким чином, суд урахував конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що його характеризують, у тому числі й ті, з якими останній та потерпіла пов`язують свої апеляційні вимоги.

У апеляційних скаргах не наведено таких обставин та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які б не були враховані при призначенні йому покарання і давали підстави для пом`якшення йому покарання, як про це просить обвинувачений ОСОБА_6 , чи призначення більш суворо покарання, про що наголошує потерпіла в апеляційній скарзі.

Стаття 69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України.

Зі змісту вироку вбачається, що обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченим ОСОБА_8 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, неповнолітній вік обвинуваченого. Інших обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, судом 1 та апеляційної інстанцій встановлено не було. Водночас, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, визнано обставиною, що обтяжує його покарання.

Суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі дані про особу винного, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив тяжке кримінальне правопорушення, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував, сприяв розслідуванню та визнав себе винним, працевлаштований, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, висновок комплексної судової психологопсихіатричної експертизи № 629/646 від 22.10.2015 року, якою встановлено, що у ОСОБА_8 мали місце психічні ознаки розладу психологічного розвитку, але він міг у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється. У ОСОБА_8 не простежувалось психічних ознак тимчасового розладу психічної діяльності, в тому числі і патологічного афекту, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється. У нього на теперішній час мають місце клінічні ознаки розладу психологічного розвитку, але останні не перешкоджають його участі у проведенні досудового слідства та судовому розгляді по даному провадженню, та за його психічним станом примусові заходи медичного характеру йому не показані; висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Таким чином, суд урахував конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , що його характеризують, у тому числі й ті, з якими його захисник та потерпіла пов`язують свої апеляційні вимоги.

З вироку вбачається, що обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченим ОСОБА_10 , його неповнолітній вік, активне сприяння розкриттю злочину. До обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, суд обґрунтовано відніс вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував, сприяв розслідуванню та визнав себе винним, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки як підозрюваного, так і обвинуваченого та в період розгляду справи закінчив навчання, отримавши робочу професію, працевлаштований, має сім`ю, у нього на утриманні перебуває дружина, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та спільна малолітня дитина, за місцем проживання та навчання характеризується добре, відповідно до висновку комплексної судової психолого психіатричної експертизи № 627 /645 від 22.10.2015 року, у ОСОБА_10 мали місце клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, але він міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється. У нього не простежувалось клінічних ознак тимчасового розладу психічної діяльності в тому числі, і паталогічного афекту, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється. У ОСОБА_10 на теперішній час мають місце клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоції, але останні не перешкоджають його участі у проведенні досудового слідства та судовому розглядові по даному провадженню, і за його психічним станом примусові заходи медичного характеру йому не показані, висновки органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, суд 1 інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 69 КК України, і призначив покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції зазначеної статті.

Колегія суддів, враховуючи вище зазначене, вважає обґрунтованими висновки суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 69 КК України при призначенні йому покарання та не вбачає підстав для посилення покарання, як про це зазначає в апеляційній скарзі потерпіла.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі дані про особу винного, а саме те, що він вчинив не тяжке кримінальне правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, сприяв розслідуванню, не виконував покладені на нього обов`язки як обвинуваченого, непрацюючий, за місцем проживання характеризується негативно, обставину, що обтяжує його покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, обставини, що його пом`якшують, - активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини, висновок органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_11 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилається потерпіла у апеляційній скарзі, а також дані про його особу, його відношення до скоєного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_11 покарання у виді максимального терміну арешту, визначеного санкцією ч.1 ст. 396 КК України, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його посилення.

Також не заслуговують на увагу твердження потерпілої про відсутність в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 пом`якшуючих обставин активного сприяння розкриттю злочину та щирого каяття.

Щире каяття характерне тим, що воно ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено, що обвинувачені виказали щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, бажання виправити наслідки вчиненого, тому, доводи апеляційної скарги потерпілої про відсутність факту щирого каяття обвинуваченими апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Активне сприяння розкриттю злочину - це надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Вчинення вказаних дій зі сторони обвинувачених стверджується матеріалами кримінального провадження.

Крім того, судом 1 інстанції обґрунтовано, з врахуванням вимог ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року), зараховано обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи те, що у кримінальному провадженні обвинувачені продовжують утримуватися в умовах попереднього ув`язнення з 01.02.2021 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає, що у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 додатково слід зарахувати термін їх попереднього ув`язнення з 01.02.2021 року по 08.04.2021 року (по день набрання вироком законної сили), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, та відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Наведених вимог закону при розв`язанні цивільних позовів потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції дотримано. Так, судом першої інстанції враховано, що потерпіла ОСОБА_9 внаслідок вчиненого обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення втратила племінника, який проживав із нею однією сім`єю, в результаті чого вона зазнала душевних страждань, що негативно відобразилося на їх подальшому способі життя, та задовольнив позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди частково, вважати його необґрунтовано заниженим, в тому числі і з урахуванням даних про особу обвинувачених, на думку колегії суддів, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування оскаржуваного вироку , колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01.02.2021 року по 08.04.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті даний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4