Номер провадження: 11-кп/813/1604/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року про продовження ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187 КК України, строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005691 від 19 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187 КК України, продовжений строк тримання під вартою на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 липня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалою, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, а саме домашній арешт у нічній час доби або визначити розмір застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що лише тяжкість інкримінуємих злочинів не може підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а на даній стадії кримінального провадження відсутні будь-які інші обґрунтування для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано наявні в матеріалах провадження копії документів, які підтверджують наявність постійного місця проживання обвинуваченого та місця офіційного працевлаштування, у разі зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений посилається на те, що відсутні будь-які ризики у кримінальному провадженні. При цьому ризик знищення, схову або спотворення речей та документів взагалі не існує, оскільки стороною обвинувачення вже зібрано та вилучено усі докази.

Крім того, за період перебування під вартою значно погіршився стан його здоров`я.

Також обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_6 зазначив, що він 02.06.2021 року на електронну адресу направив апеляційну скаргу до Приморського районного суду м. Одеси, однак суддею Одеського апеляційного суду вона була повернена, з тих підстав, що на апеляційній скарзі були відсутні відомості про те, що вона була подана безпосередньо обвинуваченим, оскільки не була засвідчена адміністрацією ДУ ОСІ.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі.

Захисник ОСОБА_7 надала апеляційному суду заяву, в якій просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Прокурор ОСОБА_8 надав апеляційному суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора та відмовити у її задоволенні.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без сторін кримінального провадження.

Щодо заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Згідно до положень ч.1 ст.117 КПК України пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження 02.06.2021 року ОСОБА_6 направив на електронну адресу Приморського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу.

09.06.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_6 була повернена, з тих підстав, що на апеляційній скарзі були відсутні відомості про те, що вона була подана безпосередньо обвинуваченим, оскільки не була засвідчена адміністрацією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», в якій утримується ОСОБА_9

17.06.2021 року подав апеляційну скаргу через адміністрацію Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року.

Мотиви апеляційного суду

Дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0005691 від 19 жовтня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.186; ч.2 ст.187КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 рокуобвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005691, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів за які, у разі доведеності вини, йому може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду підтверджується також тим, що на теперішній час стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси також перебувають обвинувальні акти, якими йому інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, характеризує його як особу схильну до вчинення корисливих злочинів проти власності та підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого аналогічного злочину.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_6 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчиняти злочини проти власності.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків обвинуваченим ОСОБА_6 , з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Аналізуючи характер та обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 та були вчинені з особливою зухвалістю та із застосуванням фізичного насилля до потерпілих, апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останній може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно враховані обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при продовженні дії запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_6 не одружений, не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також розмір заявлених до нього потерпілими позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року у своєму рішенні вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі судового розгляду не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Твердження обвинуваченого про те, що за період перебування під вартою значно погіршився стан його здоров`я, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки до апеляційної скарги не додано жодних медичних документів, які підтверджують незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з тим, суд, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України та ст.199 КПК України, а також обставин вчинених злочинів, особи обвинуваченого, вважав за необхідне не визначити розмір застави ОСОБА_9 , оскільки злочини, які інкримінуються обвинуваченому, були вчинені із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року про продовження ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187 КК України, строку тримання під вартою до 25 липня 2021 року, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4