СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/8733/20 пр. № 1-кп/759/369/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані в одне кримінальні провадження ЄРДР № 0002283 від 09 травня 2020 року та № 0009262 від 16 листопада 2018 року за обвинувальними актами стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку, Азербайджанська Республіка, азербайджанець, гр-н Азербайджанської Республіки, освіта середня, офіційно не працює, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, без реєстрації на території України, проживає: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України вважається раніше не судимим,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , інші учасники потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
08 березня 2019 року, приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи разом із дружиною біля розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, спілкувався із знайомими. У цей момент через звернення нетверезого ОСОБА_10 до дружини ОСОБА_11 останній запропонував йому поговорити на одинці в приміщенні туалету вказаного закладу, на що той погодився. З ОСОБА_12 були ще дві особи, одна з яких, а саме свідок ОСОБА_13 , прослідував за ними. Коли всі вони опинилися в туалеті згаданого закладу, ОСОБА_6 , висуваючи претензії наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_14 , який почав чинити опір. ОСОБА_13 , намагаючись їх розняти, виштовхнув ОСОБА_11 з туалету, тому конфлікт було припинено. Своїми діями ОСОБА_6 умисно завдав потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я, у виді садна на верхній губі зліва з переломом коронки 3-го зуба верхньої щелепи зліва.

Крім того, 09 травня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , проходячи у дворі будинку АДРЕСА_2 , вступив у конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_15 , який сидів на лавці біля під`їзду № 5 вказаного будинку разом з дівчиною та образливо висловився у бік ОСОБА_16 . Під час конфлікту РОШЕЦЬ залишив на лавці, на який перед цим сидів, свій мобільний телефон марки «Samsung А107F», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з двома сім-картками оператора мобільного зв`язку «Київстар», загальною вартістю 3 500 грн., яким ОСОБА_6 після завершення конфлікту відкрито та безперешкодно заволодів, ігноруючи крики з цього приводу потерпілого ОСОБА_17 . Тим самим ОСОБА_6 вчинив з корисливих мотивів незаконне відкрите викрадення чужого майна, з яким втік, але невдовзі був затриманий з телефоном потерпілого.

Правова позиція сторони захисту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_18 , не визнавши своє вини у поставленому у провину розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_10 , повністю визнав свою вину в умисному заподіянні останньому легких тілесних ушкоджень за встановлених судом обставин, щиро покаявся у цій частині і показав таке. Ані зі свідком ТРОХИМЧУКОМ, ані з потерпілим ОСОБА_19 раніше знайомим не був. Дійсно, 08 березня 2019 року у вечорі у нього стався конфлікт з ХИЖНЯКОМ. Він з дружиною проходив біля розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, під час зупинки та спілкування із знайомими від дружини довідався, що ОСОБА_19 , який п`яним перебував поруч і продавав якійсь каструлі, висловив дружині пропозицію придбати наркотик, що його обурило. Він, ОСОБА_20 , підійшов до ОСОБА_19 і переконавшись у тому, що той дійсно пропонує наркотик - «фен», запропонував обговорити це в приміщенні туалету закладу «КОСМОЛОТ». З ХИЖНЯКОМ були ще дві особи, одна з яких, а саме ОСОБА_21 , також прослідував за ними. Вони спокійно пройшли до туалету в приміщенні вказаного розважального закладу. Коли всі вони опинилися в туалеті, висуваючи претензії він, ОСОБА_20 , дійсно наніс один удар кулаком в обличчя ХИЖНЯКУ, присутній ОСОБА_21 намагався їх розняти, виштовхнув його з туалету і вони розійшлися. 18 березня 2019 року його затримали.
Обвинувачений ОСОБА_20 категорично наполягав на тому, що він ні з ким у змову на вчинення розбійного нападу на ХИЖНЯКА не вступав, наміру викрадати його речі не мав і дій, спрямованих на це не вчиняв, ножа при собі не мав і ним не погрожував, конфлікт мав виключно побутовий характер.
Захист вважав, що обвинувачення ОСОБА_20 за цим епізодом за ч. 2 ст. 187 КК України ґрунтується виключно на припущеннях, які повинні бути відкинуті судом.
За епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_15 допитаний судом обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав у повному обсязі, показавши таке. 09 травня 2020 року, у вечірній час, він повертався додому. Коли проходив у дворі сусіднього будинку АДРЕСА_2 , до нього в образливій формі звернувся раніше невідомий РОШЕЦЬ, який сидів на лавці біля під`їзду № 5 вказаного будинку разом з дівчиною, вживаючи спиртні напої. Реагуючи на образи він, ОСОБА_20 , дійсно розпочав конфлікт з РОШЕЦЬ, з яким побився. Коли той відбіг на безпечну відстань, конфлікт був вичерпаний. Після цього і він пішов додому. Дійсно на лавочці лежав телефон потерпілого, але він його не брав. Коли його затримали працівники поліції, то діти принесли цей телефон, який поліцейські всунули йому в карман. Як наполягав ОСОБА_20 , наміру привласнювати речі ОСОБА_22 він не мав і телефон не привласнював, ножа при собі не мав і ним не погрожував, конфлікт між ними мав виключно побутовий характер.
Захист наполягав на тому, що обвинувачення в цій частині не доведено, а тому просив ухвалити виправдувальний вирок.

Правова позиція сторони обвинувачення.
Прокурор підтримав висунуте обвинувачення за двома вказаними епізодами за ч. 2 ст. 187 КК України і вважав доведеним за результатами судового розгляду те, що 08 березня 2019 року ОСОБА_20 за попередньою змовою з іншою особою, матеріали судового провадження щодо якої ухвалою суду від 25 червня 2020 року були виділені в окреме провадження (т. 1 а. 34), знаходячись в приміщенні туалету розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, з корисливих мотивів вчинив напад на гр-на ХИЖНЯКА, поєднаний із насильством, небезпечним для його життя та здоров`я, та з погрозою застосування такого насильства, з метою заволодіння майном потерпілого, а 09 травня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, також направлений на вчинення розбою, погрожуючи потерпілому застосуванням за допомогою ножа насильства, яке є небезпечним для його життя чи здоров`я, наказав віддати належний йому мобільний телефон, яким за підсумком заволодів, після чого з місця вчинення злочину втік. Прокурор вважав сукупність досліджених судом доказів достатньою для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинуваченого, відхилити його показання та довести винуватість у вчиненні в обох випадках розбійних нападів в повному обсязі.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

За обвинуваченням за ч. 2 ст. 187 КК України з потерпілим ОСОБА_23 .
Крім визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі обвинувачення, яке суд вважав доведеним, його винуватість в умисному заподіянні потерплому ХИЖНЯКУ легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, за встановлених під час судового розгляду обставин підтверджується сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у свій належності, допустимості та є одночасно недостатніми для доведення обвинувачення ОСОБА_20 в розбійному нападі поза розумним сумнівом.

Так, вказані показання обвинуваченого ОСОБА_20 за цим епізодом підтвердив допитаний за правилами допиту свідка і після роз`яснення права не свідчити проти себе свідок ОСОБА_13 , який показав, що 08 березня 2019 року у вечорі він проводив дозвілля спільно зі своїм товаришем на ім`я « ОСОБА_24 » поруч з розважальним закладом «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві. У свою чергу, «САША» познайомився із ОСОБА_19 , якому допоміг на його прохання придбати побутові речі, за що той пригощав їх пивом. Коли вони перебували біля вказаного розважального закладу, до них підійшов раніше незнайомий ОСОБА_20 з дружиною, який у свою чергу також знав «САШУ». Згодом між ВАЛІЄВИМ та ОСОБА_19 виникло якесь непорозуміння, вони пішли поговорити до туалету «КОСМОЛОТ». Він, свідок пішов за ними. Коли у туалеті між ВАЛІЄВИМ та ОСОБА_19 сталася бійка, він втрутився і розняв їх, на цьому інцидент було вичерпано. Продовжуючи перебувати біля «КОСМОЛОТ», його затримали поліцейські за орієнтуванням ХИЖНЯКА лише на тій підставі, що він був присутнім під час бійки в туалеті.
Суд не вбачає підстав для критичної оцінки показань свідка ТРОХИМЧУКА, оскільки вони в деталях узгоджуються з іншими доказами, а тому визнає їх достовірними та кладе в основу вироку.

За протоколом прийняття заяви про злочин від 08 березня 2019 року (т. 1 а. 128) ОСОБА_19 повідомив, що 08 березня 2019 року близько 18 год. у закладі «КОСМОЛОТ» за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 1 наглядно знайомі особи, погрожуючи ножем та завдавши декілька ударів в обличчя, намагались заволодіти його грошима. Ці первинні дані не можуть бути визнані самостійним доказом винуватості обвинуваченого, оскільки потребують підтвердження іншими доказами.

Згідно з протоколом огляду місця події від 08 березня 2019 року (т. 1 а. 129-140) під час огляду за участі потерпілого ХИЖНЯКА приміщення туалету у закладі «КОСМОЛОТ» за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 1 виявлені та вилучені частина зубу людини у ганчірці з плямами бурого кольору та змиви таких же плям з рамки дверей. Однак, вказані плями сліди правопорушення виявилися неінформативними через відсутність їх експертного дослідження.

Згідно з дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи № 042-620-2019 від 22.04.2019 року (т. 1 а. 155-158) у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна на верхній губі зліва з переломом коронки 3-го зуба верхньої щелепи зліва на ѕ довжини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дані узгоджуються лише із повідомленням про побиття потерпілого, що власне не спростовує і сам обвинувачений, однак на обставини розбою вказують знову ж таки не перевірені судом первинні твердження потерпілого, до того ж відсутні судово-медичні дані на підтвердження застосування до останнього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, до якого легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, не відносяться.

Згідно з даними дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту від 09 березня 2019 року та додатками до нього у виді відео фіксації цієї слідчої дії (файл «00006» на диску), яка також безпосередньо переглянута судом (т. 1 а. 141-145), потерпілий ОСОБА_25 продемонстрував на місці події біля та в приміщенні розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, як біля цього закладу спочатку зустрів особу на ім`я « ОСОБА_24 », який допоміг придбати посуд, а потім і його знайомого ідентифікований самим собою свідок ОСОБА_21 , з якими разом проводив дозвілля. Коли до них близько 18 год. несподівано приєднався азербайджанець ідентифікований самим собою ОСОБА_20 з жінкою та запропоновував пройти до туалету закладу «КОСМОЛОТ» поговорити. Він, потерпілий, разом з ВАЛІЄВИМ та ТРОХИМЧУКОМ спокійно зайшли до загального приміщення туалету. Але ОСОБА_20 зачинив за собою двері і штовхнув його, потерпілого, до кабіни туалету. ТРОХИМЧУК був поруч, що робив не відомо. Вже в кабіні туалету ОСОБА_20 щось намагався дістати лівою рукою. Він, потерпілий, правою рукою схопив за ліву руку ОСОБА_20 і намагався його вдарити, але ОСОБА_21 перехопив його ліву руку і в цей момент ОСОБА_20 наніс йому, потерпілому, удар правою рукою в обличчя. Реагуючи на ці події потерпілий почав кричати, а ОСОБА_21 виштовхав ОСОБА_20 з кабіни туалету.

Відтворені потерпілим обставини фізичних контактів між ним та ВАЛІЄВИМ, характер нанесеного удару та роль у бійці ТРОХИМЧУКА, який спочатку стримав потерпілого, а потім виштовхав ОСОБА_20 , узгоджуються з версією подій, яку описали в своїх показанням як обвинувачений ОСОБА_20 , так і свідок ОСОБА_21 . Надані ж потерпілим під час вказаного слідчого експерименту показання, мали б бути перевірені шляхом його безпосереднього допиту судом, а тому у такому форматі не можуть бути прийняті через недотримання легітимної мети слідчого експерименту в цій частині (відтворення обставин події) шляхом його проведення у формі, що містить ознаки отримання показань відповідно до правил ст. 95 КПК України (правові позиції Верховного Суду (джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/91702552 - постанова від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17; http://reyestr.court.gov.ua/Review/92363757 - постанова від 21 жовтня 2020 року у справі № 345/522/16-к; http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 82261840 - постанова від 30 травня 2019 року у справі № 164/1457/16-к).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що дійсно був учасником подій у вечорі 08 березня 2019 року поруч з розважальним закладом «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, під час яких він називався «САША» і комусь допомагав придбавати посуд, проте конкретних обставин не пам`ятає через сильний стан сп`яніння, очевидцем конфлікту між ВАЛІЄВИМ та ОСОБА_19 у приміщенні вказаного грального закладу не був.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 охоронець закладу «КОСМОЛОТ» показав, що пару років назад у вечорі був у закладі гість, він був не сам, виходив з товаришем за покупками, потім повернувся з коробкою та двома особами (високий і не дуже) і всі вони зайшли в туалет, йшли спокійно, конфлікту між ними не було, потерпілий взагалі йшов до туалету першим, але через хвилину з туалету було чутно крики. Коли він, свідок, з іншим адміністратором підбігли до туалетної кімнати, там залишався вже один потерпілий, на його обличчі була розбита губа, він сказав, що в нього намагалися вкрасти гроші, вдарили по обличчю та вибили зуба. Як також уточнив свідок, у цій компанії поруч з потерпілим, як йому здається, дійсно була жінка.

Всі ці дані також узгоджуються з версією захисту, відтак її не спростовують.

Згідно з дослідженим протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18 березня 2019 року (т. 1 а. 147-149), потерпілий ОСОБА_25 впізнав ОСОБА_20 як «азербайджанця», який 08 березня 2019 року за адресою: вул. Тулузи, 1 у присутності іншої особи вчинив на нього напад. Ці ідентифікуючі дані обвинуваченим ВАЛІЄВИМ також не оспорювалися.

За даними провадження ОСОБА_20 було затримано за даним епізодом о 15 год. 00 хв. 18 березня 2019 року, під час особистого обшуку речових доказів виявлено не було.

Суд всі вказані докази оцінює в порядку ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, однак всі вони, в тому числі й в сукупності, не містять конкретних даних, які могли б вказати на вчинення з боку ОСОБА_20 розбійного нападу поза розумним сумнівом та підтвердити первинні заяви з цього приводу потерпілого, а тому суд їх оцінює критично та відхиляє.

Відхиляє суд дані і про нібито застосування ВАЛІЄВИМ ножа під час конфлікту з ОСОБА_19 , оскільки ця версія події ґрунтується на непідтвердженій жодним іншим доказом первинній заяві потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_19 не сприяв встановленню істини у справі, за час судового розгляду змінив місце свого проживання і про це суд не повідомив, що унеможливило його судовий виклик. Так, за даними документообігу в межах судового провадження № 759/8030/19 (ЄРДР № 0009262) всі судові виклики ОСОБА_19 в установі пошти не отримував на 12 червня, 22 липня, 08 жовтня, 11 грудня 2019 року, на 14 вересня 2020 року - т. 1 а. 87, на 19 січня 2021 року - т. 1 а. 199, 202, на 04 лютого 2021 року - т. 1 а. 205, 210-217, на 11 березня 2021 року т. 2 а. 3. Отже, судове провадження за погодженням зі сторонами здійснювалося за відсутності потерпілого, який системно на протязі кількох років уникав явки до суду, відповідні доручення з цього приводу виявилися не реалізованими. Зважаючи на строк судового провадження, численні докази повідомлення потерпілого про час і місце судового слухання, документоване небажання ним отримувати судову кореспонденцію, що оцінюється судом як відсутність підстави вважати проведений судовий розгляд за його відсутності у таких умовах порушенням процесуального закону, суд здійснив даний судовий розгляд у відсутності потерпілого.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів обвинувачення, дослідивши всі обставини провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду за цим епізодом не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами того, що 08 березня 2019 року ОСОБА_20 за попередньою змовою з іншою особою, знаходячись в приміщенні туалету розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, з корисливих мотивів вчинив напад на гр-на ХИЖНЯКА, поєднаний із насильством, небезпечним для його життя та здоров`я, та з погрозою застосування такого насильства, з метою заволодіння майном потерпілого (розбій). Натомість суд вважає поданими доказами доведеним винуватість ОСОБА_20 у тому, що він 08 березня 2019 року, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні туалету вказаного розважального закладу, умисно завдав потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді садна на верхній губі зліва з переломом коронки 3-го зуба верхньої щелепи зліва.

За обвинуваченням за ч. 2 ст. 187 КК України з потерпілим ОСОБА_17 .
Не зважаючи на захисну позицію ОСОБА_20 , його винуватість у відкритому викраденні чужого майна, а саме належного потерпілому РОШЕЦЬ телефону, за вказаних та встановлених під час судового розгляду обставин підтверджується сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у свій належності, допустимості та є одночасно достатніми для спростування обвинувачення ОСОБА_20 в більш тяжкому злочині поза розумним сумнівом.

За протоколом прийняття заяви про злочин від 09 травня 2020 року (т. 1 а. 93) РОШЕЦЬ повідомив, що 09 травня 2020 року близько 18 год. в м. Київ по вул. Зодчих, 46 невідома особа, погрожуючи ножем, відкрито заволоділа його мобільним телефоном Самсунг синього кольору.

Суд відхиляє як надуману заяву захисника про недопустимість вказаної заяви про злочин як доказу (т. 1 а. 182-183).

За даними гарантійного талону від 05 квітня 2018 року РОШЕЦЬ володів мобільним телефоном марки «Samsung А107F», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 (т. 1 а. 109).
Згідно з протоколом огляду місця події від 09 травня 2020 року (т. 1 а. 94-99) під час огляду ділянки місцевості навколо входу до під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 , в тому числі біля лавки, слідів злочину не виявлено. А за протоколом огляду місця події від 09 травня 2020 року з додатками у виді відео фіксації цієї слідчої дії (т. 1 а. 100-106) під час огляду за участі потерпілого ділянки місцевості навколо будинку АДРЕСА_3 в кущах було виявлено кухонний ніж, який впізнав потерпілий як предмет, яким погрожувала невідома особа іншої національності, яка після конфлікту викрала його телефон, який він, потерпілий, забув на лавочці, коли залишив місце події (файл «MAH09185», запис з 50 сек.). Однак, ймовірні ідентифікуючі сліди відбитки пальці з цього ножа не вилучалися, експертному дослідженню не піддавалися, хоча в розпорядженні слідства була дактилокартка на ВАЛІЄВА (т. 1 а. 122).

За дослідженими судом двома протоколами пред`явлення особи для впізнання, обидва від 10 травня 2020 року (т. 1 а. 110-113), потерпілий ОСОБА_15 та свідок ОСОБА_28 , впізнали ВАЛІЄВА як особу, яка 09 травня 2018 року біля будинку № 46 по вул. Зодчих в м. Київ відкрито заволоділа телефоном РОШЕЦЬ, вже нібито при цьому погрожуючи ножем. Водночас, під час безпосереднього дослідження судом даних відео фіксації цих слідчих дій (т. 1 а. 114) виявлено, що ці зафіксовані у протоколах дані не відповідають фактичним результатам проведених впізнань.

Так, в обох випадках впізнання і РОШЕЦЬ і ШУЛЬГА узгоджено вказали, що під ВАЛІЄВИМ впізнають особу, яка з незрозумілих для них причин (неадекватно) вчинив з ними конфлікт, погрожуючи ножем, а телефоном, який РОШЕЦЬ залишив на лавочці, заволодів вже після цього (файл «00007», початок запису з 06 хв. 00 сек. та з 07 хв. 19 сек.; файл «00008», початок запису з 03 хв. 50 сек.) При цьому, ніхто з них не вказав, що чув від ОСОБА_20 якійсь вимоги віддати йому їх майно чи телефон, зокрема. Таким чином, потерпілий та свідок із самого початку повідомили відмінну від сторони обвинувачення версію подій конфлікт і лише потім відкрите заволодіння телефоном, який потерпілий випадково залишив на лавочці, а не розбійний напад.

Крім того, за даними фіксації перебігу впізнання слідчий опитав потерпілого та свідка про зовнішній вигляд і прикмети особи, яку вони можуть впізнати, вже під час демонстрації їм осіб, які були представлені для впізнання, та в їх безпосередній присутності (файл «00007», початок запису з 07 хв. 42 сек.; файл «00008», початок запису з 05 хв. 09 сек.). Отже, впізнання за участю потерпілого та свідка в обох випадках відбулося з порушенням порядку його проведення, встановленого ч. 1 ст. 228 КПК України, за якою тільки перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а не в її присутності, як це було зроблено фактично. Зважаючи на значимість дотримання такої послідовності дій слідчого, яка прямо впливає на результати самої слідчої дії, суд визнає допущені порушення істотними і такими, що вплинули на результати пред`явлення обвинуваченого для впізнання, відтак результати такого пред`явлення, зафіксовані у протоколах вказаних слідчих дій, до того ж викривлено, суд в порядку ч. 1 ст. 89 КПК України визнає недопустимими з наслідками, визначеними ч. 2 ст. 86 КПК України.

Суд, дослідив обставини проведених 10 травня 2020 року пред`явлень ОСОБА_20 для впізнання виключно в контексті з`ясування питання про допустимість одержаних і зафіксованих у протоколах цих слідчий дій результатів, але, керуючись правилами ч. 2 ст. 86 КПК України, виключає з переліку доказів, які підлягають використанню при ухваленні вироку, всі відомості, здобуті слідчим за результатами впізнання та вказані у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 10 травня 2020 року, у зв`язку з цим не посилається на них як докази обвинувачення. Натомість, сумнівність обвинувачення ОСОБА_20 у нападі з корисливих мотивів додатково підсилена даними відео фіксації вказаних обох слідчих дій за участі потерпілого та свідка, які суд, враховуючи попередній висновок, не може оцінювати як докази в принципі, проте сприймає як обґрунтований сумнів, який мав би бути усуненим за результатами дослідження поданих стороною обвинувачення інших допустимих доказів.

ВАЛІЄВ не заперечував своєї у часті в конфлікті із РОШЕЦЬ у присутності свідка ШУЛЬГИ у вечірній час 09 травня 2020 року біля під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з дослідженим протоколом затримання від 09 травня 2020 року з додатком у виді відео фіксації цієї слідчої дії (т. 1 а. 115-117), ВАЛІЄВА за даним епізодом було затримано о 18 год. 50 хв. того ж дня, під час особистого обшуку в нього виявлено та вилучено належний потерплому телефон «Samsung А107F», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_29 загальну вартість вказаного телефону потерпілого РОШЕЦЬ з двома сім-картками в сумі 3 500 грн. також не оспорював.
Стороною обвинувачення вжитими заходами протягом розумного строку не вдалося забезпечити явку до суду свідка ОСОБА_30 , яка на тривалий час виїхала за кордон (т. 1 а. 208-209, 210-217).

Потерпілий РОШЕЦЬ не сприяв встановленню істини у справі. Так, він судові виклики в установі пошти не отримував т. 1 а. 88, 92 (на 14 вересня 2020 року), т. 1 а. 199 (на 19 січня 2021 року), т. 1 а. 207, 210-217 (на 04 лютого 2021 року), т. 1 а. 241 (на 11 березня 2021 року). Отже, судове провадження за погодженням зі сторонами здійснювалося за відсутності потерпілого, який системно тривалий час уникав явки до суду, відповідні доручення з цього приводу виявилися не реалізованими. Зважаючи на строк судового провадження, докази повідомлення потерпілого про час і місце судового слухання, документоване небажання ним отримувати судову кореспонденцію, що оцінюється судом як відсутність підстави вважати проведений судовий розгляд за його відсутності у таких умовах порушенням процесуального закону, суд здійснив даний судовий розгляд у відсутності потерпілого.

Суд всі вказані докази оцінює в порядку ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, однак всі вони, в тому числі й в сукупності, не містять конкретних даних, які могли б вказати і за даним епізодом на вчинення з боку ВАЛІЄВА розбійного нападу та підтвердити первинні заяви з цього приводу потерпілого, а тому суд, дотримуючись вже висловленої правової позиції, також оцінює їх критично через сумнівність та відхиляє.

Відтак, поданими доказами не доведено, що метою висловлених з боку ОСОБА_20 погроз застосуванням насильства до потерпілого було заволодіння чужого майна, як це вважала сторона обвинувачення. Сам визнаний судом факт відкритого викрадення речей потерпілого не виключає того, що таке викрадення сталося стихійно вже після конфлікту, що дійсно мав місце, і ця версія не спростована стороною обвинувачення. Всі сумні з цього приводу стороною обвинувачення не усунуті, а тому тлумачаться виключно на користь обвинуваченого.

Як грабіж, так і розбій, є корисливими злочинами, які відмежовуються за ознакою застосування насильства. Зусилля нападника при розбої спрямовані насамперед проти особи, метою такого насильства є намір відразу подолати опір, упередити протидію потерпілого задля досягнення мети заволодіти чужим майном. Головним у намірі грабіжника є відкрито заволодіти чужим майном, стосовно цієї мети насильство відіграє другорядну роль, хоча і обтяжуючу. Але і в першому, і в другому випадках корисливий мотив є первинним та вирішальним, тобто таким, наявність якого та його гострота обумовлює обраний спосіб заволодіння майном потерпілого, або шляхом грабежу, або шляхом розбою. Якщо застосування до особи фізичного насильства не продиктоване реалізацією корисливого мотиву, вчинене охоплюються складом кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. Подальші корисливі дії особи, не поєднані із застосування насильства, утворюють, в залежності від обставин, відповідний юридичний склад крадіжки чи ненасильницького грабежу.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду і за цим епізодом не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами того, що 09 травня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів вчинив напад на гр-на РОШЕЦЬ, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, з метою заволодіння майном потерпілого (розбій), а саме телефоном, яким саме у такій спосіб протиправно заволодів.

Натомість суд вважає поданими доказами доведеним винуватість ОСОБА_20 у тому, що він 09 травня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , вчинив з корисливих мотивів відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме, належний потерпілому ОСОБА_15 мобільний телефон марки «Samsung А107F», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з двома сім-картками оператора, загальною вартістю 3 500 грн.
На відкритий характер викрадення телефону в потерпілого вказують одержані судом дані з первинної заяви потерпілого про те, що ОСОБА_20 заволодів телефоном у його присутності, та узгоджені з ними в цій частині дані показань самого ВАЛІЄВА, який бачив цей телефон на лавочці поруч з потерпілим, протоколів огляду місця події про відсутність цього телефону на місці події та протоколу затримання ОСОБА_20 , при якому і був виявлений цей телефон. Суд критично оцінює захисну версію обвинуваченого про підкидання йому вказаного телефону, оскільки вона спростована даними відео фіксації затримання ОСОБА_20 .

Правова кваліфікація дій обвинуваченого, виходячи із сформульованого обвинувачення, яке суд вважає доведеним.
Враховуючи викладене, дії ОСОБА_11 , який 08 березня 2019 року, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні розважального закладу «КОСМОЛОТ» по вул. Тулузи, 1 в м. Києві, умисно заподіяв потерплому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, перекваліфіковує з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, дії ОСОБА_11 , який 09 травня 2020 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів відкрито викрав чуже майно, а саме належний потерпілому ОСОБА_15 телефон марки «Samsung А107F» з двома сім-картками оператора, загальною вартістю 3 500 грн., суд також, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, перекваліфіковує з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України.

Суд відхиляє як спростовану матеріалами провадження (т. 1 а. 187-188) заяву захисника про збір доказів у відсутність повноважних слідчих (т. 1 а. 182-183, 220-221).

Відхиляє суд і заяву захисника про невідповідність даним внесення відомостей до ЄРДР фактичному часу подій виявлених правопорушень (т. 1 а. 224-225), оскільки така позиція захисника також не ґрунтується на матеріалах провадження.

Так, кримінальне провадження ЄРДР № 0009262 від 16 листопада 2018 року дійсно було відкрито за іншим фактом та стосовно дій іншої особи (т. 1 а. 226), але саме до нього додатково були внесені дані за епізодом потерпілого ХИЖНЯКА, який мав місце 08 березня 2019 року як стосовно раніше вказаної особи, так і ВАЛІЄВА на підставі постанови про об`єднання відповідних проваджень (т. 1 а. 226-228). Кримінальне провадження ЄРДР № 0002283 від 09 травня 2020 року було відкрито за епізодом потерпілого РОШЕЦЬ, який мав місце 09 травня 2020 року стосовно одного ОСОБА_20 (т. 1 а. 188).

За підсумком, на розгляді суду перебували кримінальні провадження ЄРДР № 0002283 від 09 травня 2020 року стосовно ОСОБА_20 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України, та ЄРДР № 0009262 від 16 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_20 та ТРОХИМЧУКА, обвинувачених також за ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою суду від 25 червня 2020 року матеріали провадження ЄРДР № 0009262 від 16 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_20 виділені в окреме провадження (т. 1 а. 34). У той же день ухвалою суду кримінальні провадження ЄРДР № 0002283 та № 0009262 стосовно ОСОБА_20 були об`єднані в одне судове провадження (т. 1 а. 32-33), яке і є предметом даного судового розгляду.

Призначення покарання.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_31 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яким є враховуючи положення ст. 5 КК України, кримінальним проступком, а інше нетяжкім злочином (ст. 12 КК України), дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не зробив, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності, характеризується задовільно, проживає у цивільному шлюбі, утримує трьох неповнолітніх дітей, страждає від наслідків важкої травми голови, у зв`язку з чим перебуває під медичним наглядом. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_31 за ч. 1 ст. 125 КК України, є щире каяття. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_31 за ч. 1 ст. 186 КК України, не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_31 , не встановлено в обох вказаних випадках.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за неможливе виправлення ОСОБА_11 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України, а за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Суд не вбачає правових підстав для звільнення ОСОБА_11 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України в порядку ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки за правилами ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності за ч. 1 ст. 125 КК України перервався 09 травня 2020 року вчиненням нового нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 186 КК України), за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше двох років.

На підставі викладеного, ст. ст. 366, 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України, за яким призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму 850 грн.;

-за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік.

За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_32 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_31 рахувати з 09 травня 2020 року з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою.

У строк відбування покарання ОСОБА_31 зарахувати період його попереднього ув`язнення з 18 березня до 17 травня 2019 року з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного об`єднаного провадження.

Вважати ОСОБА_33 таким, що повністю відбув призначене судом покарання, а тому запобіжний захід щодо нього ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ скасувати, звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно.

Судові витрати за проведену експертизу в розмірі 378 грн. стягнути з ОСОБА_11 в доход держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung А107F», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 - повернути потерпілому ОСОБА_34 ; ніж (т. 1 а. 107), ганчірку, частину зуба та змив (т. 1 а. 140) знищити; особисті речі ОСОБА_11 (т. 1 а. 107) повернути належному володільцю; інші докази (диски тощо) зберігати при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_35