Справа № 522/3706/21
Провадження №1-кп/522/1256/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000071 від 01.02.2021 року за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпродзержинськ, з неповною вищою освітою, який навчається у коледжу ОМКРП, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачуваного у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2021 близько о 04:30 години, ОСОБА_3 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в нічному клубі «Міністеріум», де знайшов в коридорі жетони-номерки в кількості двох штук, які призначені для ідентифікації та здачі-видачі верхнього одягу, після чого у нього виник протиправний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, при цьому визначив предметом свого протиправного посягання одяг, який здано до гардеробу, у спосіб отримання доступу до майна вирішив здійснити через обман працівника гардеробу, видавши номерки за свої.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до гардеробу та розуміючи наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення видаючи жетони-номерки в кількості двох штук за свої, отримав незаконний доступ до чоловічої куртки темно-жовтого кольору, яка належить ОСОБА_4 вартістю 2000 ( дві тисячі) гривень, та жіночого пальто чорного кольору, яке належить ОСОБА_5 вартістю 4000 (чотири тисячі) гривень та розуміючи, що його дії залишаються непоміченими для власників майна, діючи умисно із корисливих спонукань, таємно викрав зазначене майно.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_3 вважав за необхідне для доведення свого протиправного умислу до кінця, він залишив місце вчинення кримінального проступку та розпорядився незаконно отриманим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 6000 (шість тисяч) гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

До обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника ОСОБА_6 , у якій обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Також, до обвинувального акту додано письмові заяви потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до яких останні погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та надають згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду та за відсутності учасників судового провадження, про що свідчать відповідні їх письмові заяви, які додані до обвинувального акту, суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, вважає можливим ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні.

Оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України матеріали кримінального провадження, додані до обвинувального акту, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, дають підстави для висновку поза розумним сумнівом про те, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання винного.

До обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального проступку та щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст.67 КПК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді обмеження волі.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу, оскільки за встановлених судом обставин даного кримінального провадження ОСОБА_3 не працює, дані про його дохід у матеріалах провадження відсутні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в разі призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, воно становитиме для нього особистий надмірний тягар.

Такого висновку суд приходить з урахуванням, у відповідності до положень ст.17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), у яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді обмеження волі за вчинений кримінальний проступок, судом враховується наведену практику ЄСПЛ та правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 скоїв кримінальний проступок, усвідомив протиправність своєї поведінки, активно сприяв розкриттю кримінального проступку, щиро покаявся, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, є студентом коледжу ОМКРП, суд вбачає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним та достатнім для виправлення винного і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі:
- DVD-R диск «Verbatim» із записом з камер відео-спостереження зберігати в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження та негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1

16.03.2021