Номер провадження: 11-кп/813/586/21
Номер справи місцевого суду: 509/4809/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.07.2020 року в кримінальному провадженні №0000527 від 09.12.2012 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.06.2008 року Суворовським районного суду м. Одеси за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2008 року дії перекваліфіковані на ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 роки, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 місяць 27 днів;
- 13.11.2015 року Біляївським районним судом Одеської області та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки, 13.11.2015 року звільнений, у зв`язку з відбуттям покарання,
визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного майна.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято під-варту в залі суду.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з 10.05.2013 року по 13.11.2015 року.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_8 , зараховано термін його попереднього ув`язнення, з 10.05.2013 року по 13.11.2015 року та з 29.07.2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також зазначено, що початок відбування покарання ОСОБА_8 рахується з дня проголошення вироку.
Вироком суду вирішено питання, щодо процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_8 , а також прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 звернулись з апеляційними скаргами.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 заявив суду, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, судом не була розглянута його заява про застосування до нього співробітниками поліції недозволених методів слідства під час досудового розслідування даного кримінального провадження, що потягло за собою надання ним неправдивих свідчень відносно себе на стадії досудового розслідування.
Після допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про необхідність направлення до Одеської обласної прокуратури, для проведення перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку ст.214 КПК, щодо застосування до останнього співробітниками поліції недозволених методів слідства під час досудового розслідування кримінального провадження №0000527 від 09.12.2012 року.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання; вивчивши матеріали кримінального провадження; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з ч.1 ст.18 КПК жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).
За змістом ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 4 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини…, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Відповідно до ст.410, ч.1 ст.412 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами п. п. 2, 3 ч. 6 ст. 206 КПК, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Відповідно до вимог ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Враховуючи те, що перевірка заяв у кримінальному провадженні повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що обвинуваченим ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції повідомлено про застосування до нього на стадії досудового розслідування недозволених методів досудового розслідування, але вказана заява не була перевірена судом у визначеному законом порядку, а в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив обставини, на які він посилався в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора.
Вказане узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду по справі №185/8507/14 від 11.09.2019 року, в якій вказано, що забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів слідства, шляхом проведення офіційного розслідування, є обов`язковим.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне доручити керівнику Одеської обласної прокуратури організувати проведення перевірки в порядку ст.214 КПК зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин застосування до нього співробітниками поліції методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження №0000527 від 09.12.2012 року, що за твердженням обвинуваченого стало підставою для самообмовлення, зокрема надання ним неправдивих показів щодо його причетності до вчинення злочину, під час проведення за його участю слідчих дій на стадії досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 206, 370, 372, 376, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 .
Доручити керівнику Одеської обласної прокуратури, в порядку ст.214 КПК України, провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , про застосування до нього недозволених методів слідства на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000527 від 09.12.2012 року.
Про прийняте рішення повідомити Одеський апеляційний суд.
Копію ухвали направити керівнику Одеської обласної прокуратури.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4