Провадження 1-кс/991/4813/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м.Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину) до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА

15.07.2021 до Вищого антикорупційного суду зі Святошинського районного суду міста Києва надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 (скаржника) на бездіяльність керівника ГПД Національного бюро, що полягає у невнесенні відомостей за заявою про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР).

Справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва 01.11.2018 року, у якому справа передавалася для визначення підсудності до Київського апеляційного суду, після чого повернулася на розгляд цього суду. В подальшому, судді заявили відводи, які було задоволено. Протягом тривалого часу, справа перебувала до жовтня 2020 року без будь-якого прийнятого рішення навіть щодо відкриття провадження. Далі, справа була передана для розгляду до Святошинського районного суду міста Києва на підставі ухвали Київського апеляційного суду, де суддя відмовила у відкритті провадження, її рішення було скасовано, суддя заявила самовідвід, та справа була передана на розгляд до іншого судді Святошинського районного суду міста Києва. Насамкінець, 17.06.2021 року слідча суддя Святошинського районного суду міста Києва постановила ухвалу, якою передала справу (матеріали скарги) до Вищого антикорупційного суду для розгляду в установленому порядку слідчим суддею цього суду.

Провадження за скаргою було відкрито ухвалою від 16.07.2021. Слідча суддя розглянула матеріали скарги та документи, що її обґрунтовують.

Обґрунтування скарги

Скаржник зазначає, що 30.10.2018 року він, через приймальну ГПД Національного бюро, подав на ім`я ОСОБА_4 заяву № 2687/30 про вчинення кримінального правопорушення суддею Солом`янського районного суду міста Києва. Заява була зареєстрована в Національному бюро за вх. № В-9683. Проте, станом на 01.11.2018 року його так і не повідомили про внесення відомостей за цією заявою. Скарга початково надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва 01.11.2018 року.

Враховуючи це, а також те, що, на думку скаржника, судді цього суду протиправно беруть відводи у судовому провадженні, він просив направити цю судову справу до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності, та щоби суд першої інстанції розглянув скаргу впродовж 72 годин; зобов`язати керівника ГПД Національного бюро внести до ЄРДР відомості за заявою № 2687/30, надати витяг з ЄРДР та пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого, повідомити суд про виконання ухвали суду.

Він також попросив суд зазначити в резолютивній частині ухвали усі зазначені ним кваліфікаційні статті вчиненого злочину ст. 170, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 Кримінального кодексу України (КК України).

Доводи сторін у судовому засіданні

Уповноважена особа Національного бюро у судове засідання не з`явилася. Представник Національного бюро за довіреністю ОСОБА_5 подав електронною поштою пояснення у справі, у яких зазначив, що Головний підрозділ детективів Національного бюро за результатами розгляду заяви встановив, що у заяві не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, а тому не було підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, враховуючи те, що розгляд інших питань, порушених у заяві, не віднесено до компетенції Національного бюро, цю заяву було скеровано листом Національного бюро № 11-006/41163 від 02.11.2018 для розгляду в межах повноважень до Генеральної прокуратури України, про що автора заяви було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. Він попросив розглядати скаргу без участі представника Національного бюро.

Скаржник подав клопотання про проведення судового засідання без його участі. У ньому він зазначив, зокрема, що відповідно до повідомлення НАБУ, його заяву про вчинені кримінального правопорушення розглядав не орган досудового розслідування (тобто, не керівником ГПД НАБУ ОСОБА_4 , і навіть не уповноваженим детективом), а Управлінням по роботі зі зверненнями громадян НАБУ. Крім того, підслідність заяви була змінена до ТУ ДБР без попереднього внесення відомостей до ЄРДР, як того вимагає наказ ГПУ № 298 від 30.06.2020. Враховуючи те, що уповноважений працівник НАБУ перебрав на себе невластиві для нього функції прокурора, то уже ці три речі дають виключне право на задоволення моєї скарги та зобов`язання керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 внести відомості до ЄРДР за заявою про вчинені кримінальні правопорушення.

Мотивація суду

Розглянувши матеріали справи слідча суддя дійшла такого висновку.

Щодо прохання направити цю судову справу до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності, слідча суддя таке прохання відхиляє у зв`язку із відсутністю необхідності вчиняти таку дію. Положеннями ст. 33-1 визначено підсудність Вищого антикорупційного суду, що була встановлена за матеріалами скарги на етапі відкриття провадження.

Слідча суддя звертає увагу на те, що КПК України не передбачає обов`язку здійснювати процесуальні дії конкретним слідчим (детективом). Фактично, оскарження бездіяльності здійснюється щодо посадової особи органу досудового розслідування або органу прокуратури. У випадку якщо конкретна особа звільниться із займаної посади, фактично, її представництво у суді та й взагалі оскарження такої бездіяльності слідчому судді може бути ускладено. У зв`язку із цим, слідча суддя вважає, що необхідно врахувати доводи ОСОБА_5 як представника від Національного бюро за довіреністю та уповноваженої особи.

Слідча суддя критично оцінює доводи скаржника стосовно того, що його заяву розглянула неуповноважена особа. Він стверджує, що заяву мав розглянути керівник ГПД НАБУ ОСОБА_4 , до якого той звертався. Проте, беручи до уваги положення ст. 214 КПК України, розглядом питання щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення може здійснювати будь-який слідчий (детектив), дізнавач, прокурор, що має для цього повноваження. Слідча суддя не встановила підстав вважати, що заява скаржника розглядалася у порядку, відмінному від порядку, передбаченому ст. 214 КПК України, оскільки представник Національного бюро зазначив, що заяву розглядав Головний підрозділ детективів Національного бюро. Це також підтверджується листом Національного бюро № 11-006/41163 від 02.11.2018, який було направлену скаржнику та до Генеральної прокуратури України за результатами розгляду заяви.

Слідчий (детектив) невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України). На підставі п. 2 глави 1 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 (діяло на момент направлення скаржником заяви до НАБУ), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Слідча суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Слідча суддя також зазначає, що судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. Тому, при вирішенні питання щодо того, чи уповноважена особа Національного бюро вчинила бездіяльність щодо заяви про кримінальне правопорушення, а також при оцінці обставин для винесення одного з рішень за результатами розгляду скарги, слідча суддя має посилатися на конкретні обставини та норми права.

Як вбачається з матеріалів скарги 30.10.2018 року скаржник ОСОБА_3 , через приймальну ГПД Національного бюро, подав на ім`я ОСОБА_4 заяву № 2687/30 про вчинення кримінального правопорушення суддею Солом`янського районного суду міста Києва. Заява була зареєстрована в Національному бюро за вх. № В-9683.

У цій заяві скаржник зазначав, що раніше він 30.08.2018 він подав до Солом`янського районного суду міста Києва скаргу на бездіяльність керівника ГПД Національного бюро України, що була розподілена судді ОСОБА_6 . В подальшому по розгляду справи відбулася невиправдана затримка. На думку скаржника, суддя ОСОБА_6 здійснила дії, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями ст. 170, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.

Дослідивши зміст заяви від 30.10.2018 та надані матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Відомості, викладені скаржником ОСОБА_3 у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятими суддями рішеннями. По суті питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку оскарження судового рішення.

При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Разом з цим, слідча суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя, при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статтями 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, слідча суддя враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно із яким для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ст. 1 Кримінального кодексу України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_6 ознак, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддею рішеннями при розгляді справи, слідча суддя дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. 2, 7, 303-309, 372 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного бюро, що полягає у невнесенні відомостей за заявою про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 2687/30 (подана 30.10.2018) відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення на підставі Рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 (у справі № 3-180/2018(1644/18).
Слідча суддя ОСОБА_1