ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2390/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/75/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 24 лютого 2021 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколів Бучацького району Тернопільської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, такого, що не працює, не судимого в порядку ст. 89 КК України

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 25 червня 2019 року.

На підставі п. 1 ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , зараховано термін його попереднього ув`язнення - з 25 червня 2019 року по дату ухвалення вироку включно, тобто по 29 грудня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що становить 1 рік 6 місяців 4 дні.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2019 року на: ганчірку білого кольору, ганчірку чорного кольору, ніж, 3 марлевих тампони із змивами речовини бурого кольору, тапочки, футболку, штани, ремінь, куртку зеленого кольору, футболку чорного кольору, джинсові штани синього кольору, носки чорного кольору, резинові тапочки чорного кольору.

Процесуальні витрати за проведення судово-молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/109/22-89МГ/19 від 24.10.2019 року в сумі 13521 грн. 75 коп. стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави.

Вирішено питання речових доказів.

Не погодившись із даним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, тобто у майже мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 115 КК України (позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років), хоча злочин вчинено за обтяжуючої вину обставини в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час обвинувачується у вчиненні особливого тяжкого злочину, який посягає на те, що для кожної людини особливо цінне, на її життя. Наслідком такого посягання стала смерть ОСОБА_10 .

Так, згідно вироку суду, 24 червня 2019 року після 22:00 години на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_8 обізвав потерпілого ОСОБА_10 , його рідних та близьких нецензурною лайкою, після чого пішов до будинку АДРЕСА_1 , де він проживає. Потерпілий ОСОБА_10 , сприйнявши слова обвинуваченого ОСОБА_8 як образу та маючи намір із ним з`ясувати стосунки, пішов до будинку АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений ОСОБА_8 , та, зустрівши останнього в коридорі будинку, став кричати на нього, вимагаючи належним чином себе поводити. Обвинувачений ОСОБА_8 , не бажаючи продовжувати суперечку із потерпілим ОСОБА_10 , став виганяти його з будинку, в якому проживає. Потерпілий ОСОБА_10 , будучи обуреним поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 , зловив його за одяг та кілька разів вдарив головою об одвірок дверей, після чого останній впав на підлогу, де потерпілий ОСОБА_10 наніс йому кілька ударів ногою в груди. У той час у коридор вийшла ОСОБА_11 , яка намагалась припинити конфлікт, що виник між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Будучи обуреним протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у обвинуваченого ОСОБА_8 виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення потерпілого ОСОБА_10 життя.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 в кухні будинку, де він проживає, взяв ніж і приблизно о 23:00 годині 24 червня 2019 року, підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які посягають на життя потерпілого, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно наніс лезом кухонного ножа два удари в праву половину передньої поверхні грудей потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді двох ран правої половини передньої поверхні грудей, що проникають в плевральну порожнину з ушкодженням першого та четвертого міжреберних проміжків, перикарду та серця з крововиливами в м`яких тканинах по ходу раневих каналів, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 05 хв. потерпілий ОСОБА_10 від заподіяних обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень помер у Комунальному некомерційному підприємстві «Золотопотіцька районна лікарня» Бучацької районної ради».

Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала в результаті проникаючих поранень грудей з ушкодженням серця, що супроводжувались масивною внутрішньо-грудинною кровотечею та призвели до розвитку гострої крововтрати.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просить вирок суду скасувати за мякістю призначеного покарання, ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді десяти років позбавлення волі, обвинуваченого, його захисника та потерпілу ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 передбачено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого, зокрема, те, що він в порядку ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка є дочкою обвинуваченого і просила його суворо не карати, його ставлення до вчиненого.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімального, встановленого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, в повній мірі відповідає вимогам ст. ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і співрозмірне скоєному.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Згідно ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, останній раз обвинувачений ОСОБА_8 був засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 06.05.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 міс. обмеження волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Звільнений від відбування покарання 28.05.2015 за ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 28.05.2015 по закінченні іспитового строку.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, де зазначено, що такими, що не мають судимості, визнаються:

особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення, - 28.05.2015 судимість ОСОБА_8 була погашена, оскільки даних, що під час іспитового строку він вчинив нове кримінальне правопорушення, у матеріалах справи немає.

Також немає у справі даних про те, що до закінчення строку погашення судимості він знову вчинив кримінальне порушення.

Таким чином, твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а суд першої інстанції цього не врахував, не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Що стосується посилання прокурора на те, що місцевий суд не врахував обтяжуючу вину обставину вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, то, як вбачається з мотивувальної частини вироку, саме ця обставина і була врахована як обтяжуюча вину обвинуваченого (т. 3 а. с. 13).

Інших будь-яких переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необгрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання прокурор у апеляційній скарзі не навів.

Отже, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури Тернопільської області залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 р. щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3